Acta Academiae Beregsasiensis: Geographica et Recreatio
МОДЕЛЬ СТАЛОГО РОЗВИТКУ НІШЕВОГО ТУРИЗМУ (НА ПРИКЛАДІ ЗАКАРПАТТЯ)
Стаття аналізує необхідність стратегічного переорієнтування туристичного ринку Закарпаття з неконтрольованого масового на нішевий (альтернативний) туризм. Актуальність дослідження зумовлена потребою в пошуку шляхів сталого розвитку туризму Закарпаття, що дасть можливість в умовах відновлення та євроінтеграції забезпечити довгостроковий баланс між економічною вигодою, соціальною справедливістю та збереженням культурних і природних ресурсів регіону. Мета роботи: розробити інтегровану стратегічну модель сталого розвитку туризму Закарпаття, спрямовану на забезпечення фінансової стійкості нішевого продукту через кооперацію малих виробників та превентивний захист локального економічного й культурного капіталу. Методологія ґрунтується на теоретико-концептуальному підході із застосуванням методів порівняння, проєктування, концептуального та системного аналізу. Результати роботи: визначено, що в регіоні доцільно розвивати нішевий туризм, запропоновано трирівневу ієрархічно структуровану модель сталого розвитку нішевого туризму, яка дасть можливість Закарпаттю максимально ефективно використати наявний локальний економічний і культурний капітал та уникнути деградації автентичності. Модель має три взаємопов’язані рівні (фундаментальний, продуктовий і стратегічний), кожен з яких передбачає проведення ряду заходів. Фундаментальний рівень стосується економічного захисту, нормативного контролю та соціальної справедливості; продуктовий забезпечується кластеризацією з метою розробки спільного продукту та брендуванням; стратегічний передбачає впровадження механізмів управління сталою дестинацією, моніторинг та інвестиції в навчання місцевого населення. Практичне значення: результати дослідження можуть бути використані органами місцевого самоврядування та суб’єктами туристичного бізнесу на етапі розробки стратегічного плану розвитку туристичної дестинації чи формування кластера. Зроблено висновок, що майбутнє регіону пов’язане суто зі сталим нішевим туризмом. В умовах воєнного стану та відсутності деталізованих галузевих стандартів упровадження моделі сталого розвитку нішевого туризму дасть можливість Закарпаттю, використовуючи досвід інших туристичних регіонів, уникнути типових помилок масовізації, гарантувати отримання економічних вигод місцевими громадами.
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МЕМОРІАЛІЗАЦІЯ ТА ВОЄННИЙ ТУРИЗМ: КОНЦЕПТ І МЕХАНІЗМИ ВЗАЄМОДІЇ
Актуальність дослідження: в умовах російсько-української війни питання збереження історичної пам’яті набуває особливого значення. Меморіальні практики виступають засобом колективного осмислення минулого та чинником формування нових туристичних проявів. Водночас зв’язок воєнного туризму з процесами меморіалізації потребує цілісної наукової інтерпретації. Предмет дослідження: взаємозв’язок меморіалізації та воєнного туризму як соціокультурних феноменів, які спільно формують простір воєнної пам’яті. Мета дослідження: розкрити концептуальні основи формування воєнно-туристичного простору шляхом аналізу практик комеморації та визначення їхньої ролі у створенні «місць пам’яті». Методологія дослідження: застосовано системно-структурний і міждисциплінарний підходи, методи порівняльного, концептуального та дискурсивного аналізу, а також методи синтезу, індукції та дедукції, типологізації і наукового узагальнення. Результати дослідження: розглянуто сутнісні ознаки комеморації та воєнного туризму, визначено ключові особливості сучасних меморіальних практик. Продемонстровано видову структуру воєнного туризму та її узгодженість із різними меморіальними проявами. Систематизовано та виділено основні інструменти й форми воєнної пам’яті. Наукова новизна: узагальнено взаємозв’язок комеморації та воєнного туризму як пов’язаних соціокультурних феноменів, виявлено інструменти й механізми поєднання воєнного туризму та культури пам’яті. Сфера застосування результатів: результати можуть бути використані для розроблення концептуальних і картографічних моделей воєнно-меморіального простору України, удосконалення освітніх програм у галузі туризмології, антропології та соціології, а також для планування воєнно-туристичних маршрутів і музейно-меморіальних проєктів. Висновки: підтверджено, що комеморація є важливим чинником розвитку воєнного туризму, формуючи специфічний соціокультурний простір воєнної пам’яті. Виявлено, що сучасні меморіальні практики дедалі частіше набувають гібридного характеру. Подальших досліджень потребують питання формування геопросторових моделей пам’яті й осмислення локальних наративів України.
АНАЛІЗ ТУРИСТИЧНИХ ПОТОКІВ В УКРАЇНІ З УРАХУВАННЯМ РЕСУРСНОГО ПОТЕНЦІАЛУ, ТРАНСПОРТНОЇ МЕРЕЖІ ТА СЕЗОННОСТІ
Предмет дослідження – розподіл туристичних потоків України з урахуванням ресурсного потенціалу, транспортної доступності та сезонних коливань відповідно до регіональних особливостей. Мета дослідження полягає в аналізі розподілу туристичних потоків в Україні на основі оцінки ресурсного потенціалу, транспортної доступності та сезонних коливань з урахуванням регіональних особливостей. Методологія дослідження. Використано методи системного аналізу, статистичного порівняння, а також оцінку туристичної привабливості територій. Під час вибору пріоритетних маршрутів враховано геопросторові зв’язки між центрами потоків, транспортні вузли та структуру внутрішніх переміщень, що дає змогу оцінити розподіл туристів за ресурсним потенціалом і доступністю. Результати роботи. Визначено основні напрями розвитку туристичної діяльності й обґрунтовано підвищення ролі внутрішнього туризму як чинника соціально-економічної стабільності. Показано, що планування маршрутів потребує врахування транспортної доступності, ресурсного потенціалу регіонів і застосування цифрових інструментів для оптимізації подорожей, комфорту та доступності послуг. Сфера застосування результатів. Результати можуть бути використані туроператорами для розроблення регіональних програм розвитку туризму, формування стратегії використання рекреаційного потенціалу та створення конкурентоспроможних туристичних продуктів, а також у навчальному процесі. Висновки. Ефективний розвиток туристичних потоків можливий за умови системного використання ресурсного потенціалу територій, удосконалення транспортної мережі, врахування сезонності та впровадження сучасних інструментів туроперейтингу. Перспективи подальших досліджень: розроблення моделей сталого туризму, що враховують ресурсний потенціал, транспортну доступність і сезонні коливання туристичних потоків.
АСПЕКТИ ДОСЛІДЖЕННЯ ТУРИСТИЧНОГО ПОТЕНЦІАЛУ ФЕНОМЕНУ УКРАЇНСЬКОГО БАРОКО
Актуальність дослідження: українське бароко як унікальний культурно-мистецький феномен XVII– XVIII століть має значний, але досі недостатньо реалізований туристичний потенціал. В умовах зростання інтересу українців до національної історії та культури, особливо в період повномасштабної російської агресії, актуалізується потреба в системному дослідженні та визначенні можливостей використання українського бароко для розвитку культурного туризму. Предмет дослідження: туристичний потенціал феномену українського бароко як складного культурно-мистецького явища, що охоплює архітектуру, мистецтво, освіту, духовність та національну ідентичність. Мета дослідження: визначення ключових аспектів дослідження туристичного потенціалу феномену українського бароко через історико-часовий, державницько-національний і геопросторовий виміри для обґрунтування перспектив його використання в культурному туризмі. Методологія дослідження: системно-структурний підхід, культурно-стилістичний аналіз Д. Чижевського, методи геопросторового аналізу, історико-культурний метод, методи аналізу та синтезу, порівняльний аналіз регіональних особливостей. Результати дослідження: визначено три основні аспекти дослідження туристичного потенціалу українського бароко – історико-часовий (еволюція феномену протягом XVII–XVIII століть у зв’язку з козацькою державністю), державницько-національний (роль бароко у формуванні національної ідентичності та культурної пам’яті), геопросторовий (територіальне поширення, регіональні школи та взаєморозташування об’єктів). Виявлено, що феномен охоплює три періоди розвитку (раннє бароко – 1648–1680, високе – 1680–1740, пізнє – 1740–1770 рр.) та чотири регіональні школи (київську, чернігівську, полтавську, слобожанську). Обґрунтовано унікальність українського бароко як синтезу європейських барокових форм з автентичними українськими традиціями. Сфера застосування результатів: розвиток культурного туризму, розробка туристичних маршрутів барокової спадщини, формування освітніх програм, збереження та популяризація національної культурної спадщини. Висновки: українське бароко як багатовимірний культурно-мистецький феномен має значний туристичний потенціал. Комплексний підхід до його дослідження через історико-часовий, державницько-національний і геопросторовий аспекти дає змогу розкрити його унікальність та обґрунтувати перспективи використання в розвитку культурного туризму України.
ІННОВАЦІЙНІ ПІДХОДИ ДО ПРОЄКТУВАННЯ БЕЗБАР’ЄРНИХ ТУРИСТИЧНИХ МАРШРУТІВ
Актуальність дослідження: Розвиток безбар’єрного туризму в Україні набуває особливого значення у воєнний і поствоєнний період, оскільки доступність туристичної інфраструктури стає інструментом соціальної інтеграції, реабілітації та відновлення мобільності широких верств населення, включно з ветеранами, особами з інвалідністю та внутрішньо переміщеними особами. Предметом дослідження є інноваційні підходи, технології та управлінські рішення щодо проєктування безбар’єрних туристичних маршрутів. Мета дослідження: обґрунтувати сучасні інноваційні підходи до створення безбар’єрних туристичних маршрутів в Україні та визначити практичні інструменти їх упровадження. Методологія дослідження: застосовано системний підхід, порівняльний аналіз європейських практик, елементи проєктного підходу, а також методи експертного оцінювання та структурно-логічного моделювання. Результати дослідження: уточнено концептуальні засади безбар’єрного туризму, охарактеризовано чинні бар’єри доступності в українських туристичних дестинаціях, визначено роль цифрових технологій, локальних громад і мультистейкхолдерних партнерств у створенні безбар’єрних маршрутів, запропоновано алгоритм їх проєктування. Практичне значення: одержані результати можуть бути використані органами місцевого самоврядування, туроператорами, екскурсійними бюро та громадськими організаціями для розроблення й упровадження безбар’єрних туристичних маршрутів та екскурсійних продуктів. Висновки: ефективне проєктування безбар’єрних маршрутів можливе за умови інтеграції інноваційних технологій, участі громад і запозичення європейських стандартів доступності. Перспектива подальших досліджень полягає у розробленні критеріїв оцінювання якості безбар’єрних маршрутів та апробації запропонованого алгоритму на прикладі конкретних туристичних дестинацій України.
ТУРИСТИЧНИЙ І КУЛЬТУРНИЙ РОЗВИТОК БЕРЕГОВА ЗА ОСТАННІ ДЕСЯТИЛІТТЯ – РОЛЬ ІСТОРИЧНИХ ЦЕРКОВ
Берегове, колишній центр Березького комітату, і у XXI столітті залишається культурним, духовним та релігійним осередком угорської спільноти Закарпаття. Актуальність теми зумовлена тим, що сьогодні на формування ідентичності міста, а також на його культурну й туристичну пропозицію значний вплив мають інституції трьох історичних конфесій – римо-католицької, греко-католицької та реформатської громад. Предметом дослідження є діяльність цих спільнот, інституції яких, окрім суто релігійних функцій, виконують також важливі громадські, культурні, освітні, соціальні та туристичні завдання. Метою дослідження є аналіз туристичних аспектів розвитку, здійсненого зазначеними релігійними громадами, з особливим акцентом на сучасний стан охорони пам’яток. Методологічну основу становлять вторинні дослідження, що передбачають огляд відповідного законодавства у сфері охорони культурної спадщини, офіційних реєстрів, а також публікацій, присвячених архітектурній спадщині міста. Первинне дослідження базувалося на польових обстеженнях і методі спостереження, доповнених професійним досвідом автора в досліджуваній сфері. Результати дослідження свідчать, що центри, створені протягом останнього десятиліття – Паломницький дім імені Пастора Ференца, Греко-католицький центр імені Елемера Ортутая, а також інституції, сформовані навколо реформатського храму в Береговому, – стали ключовими опорами збереження ідентичності. Крім того, їхня роль у туристичному житті міста проявляється на кількох рівнях: як об’єкти архітектурної спадщини, як елементи туристичної інфраструктури та через різноманітні послуги (заклади розміщення, музеї, заходи, інші туристичні сервіси). Практичне значення та застосовність отриманих результатів полягають у тому, що релігійно-культурна інфраструктура не лише підтримує життєздатність місцевої громади, але й має значний туристичний потенціал, який може стати одним із ключових чинників майбутнього розвитку Берегового. У підсумку можна стверджувати, що розвиток релігійно-культурної інфраструктури поряд із збереженням об’єктів архітектурної спадщини є запорукою довгострокового зміцнення туризму й економіки регіону.
ВПЛИВ COVID-19 НА ТРАНСФОРМАЦІЮ ТУРИСТИЧНОЇ ПОВЕДІНКИ НА ЗАКАРПАТТІ
Озираючись на останнє десятиліття, можна помітити, що низка криз, які вразили Україну, зокрема конфлікт на сході України 2014 року, анексія Криму, пандемія COVID-19 у 2019–2022 роках та триваюча російсько-українська війна з 2022 року, мали довгостроковий і переважно негативний вплив на туристичну галузь країни. Це дослідження аналізує вплив пандемії на зміни в туристичній поведінці в Закарпатті, підкреслюючи необхідність резилієнтності та адаптації. Об’єктом дослідження є звички подорожей населення до, під час і після пандемії. Мета дослідження – розкрити зміни в туристичній поведінці, спричинені COVID-19, включно з реалізацією подорожей, компенсаційними стратегіями та довгостроковими ефектами. Методологія дослідження передбачає онлайн-опитування (300 респондентів, відповіді українською та угорською мовами), доповнене якісним і кількісним аналізом та оглядом літератури. Результати показують, що пандемія негативно вплинула на 87 % планів подорожей; реалізовано лише 21 % попередньо заброньованих поїздок; під час пандемії зросла перевага внутрішнього туризму (48 %), підвищилася важливість екскурсій на природі (39 %), а готовність до подорожей зменшилася (зниження на 26 %). Практичне значення дослідження полягає в допомозі туристичним постачальникам у розробці резилієнтних стратегій, як-от цифрові бронювання, стійкі пропозиції та управління кризами. Висновок: пандемія прискорила трансформацію туризму, підкресливши роль місцевих дестинацій та адаптивної поведінки. Перспективи подальших досліджень: порівняння впливу війни з пандемією, вивчення довгострокової резилієнтності.
ЗЕЛЕНА СЕРВІСНА РЕВОЛЮЦІЯ: ЯК HОRECA ПЕРЕХОДИТЬ ДО СТАЛИХ ФОРМАТІВ
Актуальність дослідження: сфера HoReCa переживає глибоку трансформацію, спричинену зміною споживчих очікувань, глобальними екологічними викликами та зростанням вимог до корпоративної відповідальності бізнесу. Зелена сервісна революція стає одним із провідних напрямів розвитку галузі, адже саме сталий підхід до ведення бізнесу сьогодні визначає конкурентоспроможність підприємств на міжнародному ринку. В умовах післявоєнного відновлення України питання впровадження екологічно орієнтованих стратегій у сфері гостинності набуває особливої ваги, оскільки поєднує завдання економічного відродження, соціальної інтеграції та екологічної безпеки. Предмет дослідження: предметом дослідження є процес формування та реалізації зеленої трансформації у сфері HoReCa як ключового чинника сталого розвитку підприємств сервісної галузі з урахуванням соціальних, економічних і технологічних аспектів. Мета дослідження: обґрунтування концептуальних засад і практичних механізмів реалізації зеленої сервісної революції в Україні. Методологія дослідження: методологічною основою роботи є системний і міждисциплінарний підхід, що поєднує методи аналізу й синтезу, порівняльного та структурно-функціонального аналізу, а також метод кейс-стаді для узагальнення практик екологічно орієнтованого управління. Для розкриття соціального виміру зеленої трансформації застосовано елементи соціологічного аналізу та принципи сталого розвитку, визначені міжнародними документами ООН і ЄС. Результати дослідження: у статті окреслено ключові напрями та механізми переходу підприємств HoReCa до сталих бізнес-моделей, що поєднують економічну ефективність і соціальну відповідальність. Виокремлено найпоширеніші практики впровадження зелених технологій: використання енергоощадного обладнання, оптимізацію логістичних процесів, мінімізацію харчових відходів, розвиток локальних ланцюгів постачання. Визначено, що соціальний аспект зеленої трансформації полягає у створенні безпечного й інклюзивного робочого середовища, розширенні зайнятості та формуванні нової екокультури споживання. Особливу увагу приділено українському контексту, у якому зелена модернізація HoReCa сприяє одночасно екологічній стабільності, відновленню туристичного потенціалу та підвищенню міжнародного іміджу держави. Практичне значення: результати дослідження можуть бути використані для розроблення стратегій сталого розвитку підприємств сфери гостинності, впровадження корпоративних екополітик і програм соціальної відповідальності, а також для вдосконалення освітніх програм у галузі менеджменту, туризму та маркетингу. Практичне застосування запропонованих підходів дасть можливість українським підприємствам HoReCa адаптуватися до глобальних стандартів ESG-звітності, зміцнити конкурентні позиції та підвищити довіру споживачів. Висновки: зелена сервісна революція є складовою системної трансформації сучасної економіки, де сталий розвиток стає основою не лише бізнес-процесів, а й суспільних відносин. Для України цей процес має стратегічне значення, оскільки поєднує завдання екологічної реконструкції, соціальної інтеграції та економічного зростання. Перспективи подальших досліджень полягають у розробленні моделей управління зеленими інноваціями в HoReCa, інтеграції цифрових технологій в екологічні процеси та формуванні партнерства між державою, бізнесом і громадами для забезпечення комплексної сталості сервісної сфери.
ТЕРИТОРІАЛЬНИЙ РОЗВИТОК МЕРЕЖІ FAST-FOOD РЕСТОРАНІВ УКРАЇНИ В УМОВАХ ПОВНОМАСШТАБНОЇ ВІЙНИ (НА ПРИКЛАДІ MCDONALD’S UKRAINE LTD)
Актуальність дослідження: повномасштабне російське військове вторгнення в Україну суттєво вплинуло на розвиток ресторанного бізнесу, в тому числі великих мережевих підприємств швидкого обслуговування. Наприкінці першого півріччя 2022 року закрилися 37 % закладів громадського харчування, сектор втратив до 60 % працівників, а прибутки скоротилися вполовину. Великі мережеві підприємства стали, на жаль, мішенями для обстрілів, що змусило їх призупинити свою роботу на деякий час і переглянути результати операційно-фінансової діяльності. Предмет дослідження: особливості територіального розвитку об’єктів найбільшої міжнародної fast-food мережі в складних умовах соціально-економічного розвитку. Мета дослідження: аналіз розвитку трансформаційних процесів територіальної організації ресторанів McDonald’s в Україні в контексті повномасштабного військового вторгнення країни-агресора. Методи дослідження: порівняльний аналіз статистичних даних окремих показників операційно-фінансової діяльності ПІІ McDonald’s Ukraine LTD за період 2022–2024 рр. з урахуванням отриманих обсягів доходів у 2023 році його прямих конкурентів – групи компаній-франчайзі KFC Ukraine й ТОВ «Пузата Хата». Результати дослідження: за результатами проведеного нами суспільно-географічного дослідження встановлено, що за останні три роки повномасштабної російсько-української війни кожний другий новий ресторан мережі McDonald’s було відкрито в таких містах країни, як Київ, Одеса, Львів, Вінниця, Кропивницький та Чернівці. Разом із тим шляхом емпіричного дослідження було визначено, що динаміка чистого доходу компанії перебуває в чіткій залежності від збільшення показника загальної площі ресторанів за вище зазначений період часу. Практичне значення: отримані результати дослідження є важливими для окреслення перспективних напрямів територіального розвитку об’єктів мережі McDonald’s в регіональному розрізі країни в післявоєнний період. Висновки: компанія McDonald’s упродовж 2022–2024 рр. відкрила в Україні 21 новий ресторан у десяти регіонах, переважно в західних і центральних областях, а також у передмісті столиці. Це зумовлено відносною безпечністю цих регіонів порівняно з південно-східною частиною території країни, де з 24 лютого 2022 року тимчасово не працюють 15 закладів мережі. Перспективи подальших досліджень полягають у вивченні нових форм територіальної організації мережі ресторанів McDonald’s (наприклад, формат партнерської співпраці з мережами автозаправних комплексів уздовж головних міжрегіональних автомобільних магістралей, а також локації в нових сучасних житлових мікрорайонах обласних центрів та їх містах-супутниках), що є частиною довгострокової стратегії розвитку компанії на ринку споживчих послуг швидкого харчування.
СТАВЛЕННЯ МЕШКАНЦІВ ЗАКАРПАТТЯ ДО ЕКОЛОГІЧНИХ ПРОБЛЕМ
Актуальність дослідження зумовлена глобальною необхідністю радикальних змін у ставленні до довкілля на тлі соціально-економічного прогресу та глобалізації екологічних проблем. У всьому світі активно шукають оптимальні шляхи вирішення екологічних проблем, але отримані результати вказують на гостру потребу в радикальних трансформаціях. Екологи наголошують, що досягнення цих змін можливе лише за умови активної участі малих спільнот, домогосподарств чи окремих людей, які можуть зробити свій вирішальний внесок у покращення стану довкілля. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю з’ясувати, наскільки мешканці Закарпаття (на прикладі місцевих громад) здатні та готові брати участь у вирішенні глобальних екологічних проблем. Предмет дослідження – екологічна свідомість мешканців Закарпаття. Метою дослідження є визначення ставлення мешканців Закарпаття до екологічних проблем (на прикладі населення сіл Дерцен і Форнош Мукачівської територіальної громади). Методи: дослідження базувалося на системному підході з використанням методів аналізу наукової літератури, синтезу та узагальнення, порівняльного методу, анкетування (особисте опитування), описової статистики, кореляційного аналізу, індукції. Результати дослідження: встановлено, що 73 % респондентів вважають чисте довкілля важливим і роблять кроки для його збереження. 91 % стверджують, що ніколи не смітять, а 71 % респондентів звертають увагу на енергозбереження. В той же час, лише 11 % респондентів звертають увагу на вміст хімікатів у придбаних товарах та 13 % піклуються про утилізацію небезпечних відходів. На основі зібраних даних можна зробити висновок, що попри обізнаність населення з в екологічних поняттях, практична реалізація природоохоронних дій перебуває на початковому рівні. Практична значущість дослідження проявляється, з одного боку, у виховній ролі самого анкетування, з іншого боку в тому, що отримати діагностичні дані можуть бути використані органами місцевого самоврядування для розробки місцевих програм поводження з відходами, енергоефективності, а також прийняття інших екологічно спрямованих рішень, які відповідатимуть місцевій специфіці. Крім того, вони можуть бути корисними під час організації заходів, спрямованих на підвищення екологічної свідомості населення. Перспективи подальших досліджень: визначення рівня екологічної свідомості мешканців інших населених пунктів Закарпаття.
РІВЕНЬ ЗНАНЬ, ПОВ’ЯЗАНИХ ІЗ ПОНЯТТЯМИ ЕКОНОМІЧНОЇ ГЕОГРАФІЇ, СЕРЕД УГОРСЬКОМОВНОГО НАСЕЛЕННЯ ПИЙТЕРФОЛВІВСЬКОЇ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ НА ОСНОВІ РЕЗУЛЬТАТІВ АНКЕТНОГО ОПИТУВАННЯ
Актуальність дослідження: упродовж XXI століття предмет географії зазнає істотних трансформацій – новітні технології, передусім ГІС, дають змогу поглибити розуміння просторових взаємозв’язків соціально-економічних процесів. Географічна грамотність і знання просторових взаємозв’язків сприяють кращому розумінню сучасного розвитку економіки та суспільства. Предмет дослідження: знання ключових понять економічної географії угорськомовного населення Пийтерфолвівської територіальної громади. Мета дослідження: оцінити рівень обізнаності дорослого угорського населення громади щодо понять економічної географії, визначити чинники, що обумовлюють його недоліки. Методи дослідження: огляд фахової літератури, анкетування шляхом особистого опитування та за участі інтерв’юерів, порівняльний, системний і концептуальний аналіз. Результати дослідження: на основі отриманих даних можна зробити висновок, що понад половина респондентів знають більше ніж 75 % термінів, поданих в анкеті. Водночас щодо п’яти понять (кооперація, первинний сектор, вторинний сектор, експорт, промисловий центр) частка правильних відповідей залишається нижчою за 50 %. Найбільш відомими виявилися такі терміни, як валюта, відсоток, глобалізація та інфляція. У розподілі правильних відповідей за стáттю жінки випереджають чоловіків, за винятком двох понять (грошовий капітал і валюта). Респонденти з вищою освітою дали найбільше правильних відповідей під час опитування. Практичне значення: результати можуть сприяти вдосконаленню викладання та популяризації економічної географії. Висновки: населення досліджуваної громади здебільшого знає поняття, пов’язані з економічною географією, особливо ті, що частіше трапляються в повсякденному житті, як-от інфляція чи глобалізація. Водночас ті поняття, що спираються на шкільні знання, наприклад первинний і вторинний сектори, значно менш відомі. Серед чинників вибіркового збереження знань слід виділити повсякденне використання понять і роль ЗМІ. Перспектива подальших досліджень: вивчення знань, пов’язаних з іншими галузями географічної науки, розширення просторових меж дослідження, подальше розкриття чинників збереження залишкових знань з географії.
ФОРМУВАННЯ ІНДУСТРІАЛЬНОЇ КУЛЬТУРИ ПРОМИСЛОВИХ РЕГІОНІВ ЯК ВАЖЛИВИЙ ФАКТОР РЕГЕНЕРАЦІЇ ІНДУСТРІАЛЬНОЇ СПАДЩИНИ
Актуальність дослідження: індустріальна культура постає не лише як результат історичного промислового розвитку, а як активний ресурс майбутнього, що здатен генерувати інновації, підтримувати соціальну згуртованість і сприяти сталому розвитку регіонів через збереження, інтерпретацію та творче переосмислення спадщини. Предмет дослідження: феномен індустріальної культури як соціокультурний чинник, що визначає особливості формування ідентичності промислових регіонів і впливає на процеси регенерації індустріальної спадщини. Мета дослідження: розкрити сутність та значення індустріальної культури як чинника регенерації індустріальної спадщини й сталого розвитку промислових регіонів. Методологія дослідження: використано комплекс методів: порівняльно-географічний і системно-структурний аналіз, контент-аналіз наукових джерел, узагальнення результатів європейських проєктів (зокрема, InduCult2.0), а також моделювання концепції індустріальної культури. Результати дослідження: розглянуто сутність поняття «індустріальна культура» та її роль у процесах регенерації індустріальної спадщини промислових регіонів. Обґрунтовано потребу в переосмисленні індустріальної культури не лише як сукупності матеріальних артефактів минулого, а як динамічного соціокультурного феномена, що формує ідентичність, цінності та інноваційний потенціал територій. Запропоновано авторську трирівневу модель індустріальної культури (базовий, функціональний і смисловий рівні), у межах якої спадщина розглядається як основа для формування нових форм діяльності – ревіталізації, індустріального туризму, креативних індустрій і подієвої діяльності. Доведено, що активізація індустріальної культури сприяє сталому розвитку промислових регіонів, посиленню локальної ідентичності, соціальній згуртованості та підвищенню привабливості індустріальних територій. Сфера застосування результатів. Отримані результати можуть бути використані в регіональному плануванні, розробленні програм регенерації промислових територій, культурних і туристичних стратегій громад, а також у наукових дослідженнях із питань індустріальної спадщини та сталого розвитку. Висновки: індустріальна культура є динамічним явищем і стратегічною концепцією, здатною інтегрувати діяльність у регіоні та трансформувати індустріальне минуле на ресурс для майбутнього. Формування індустріальної культури є ключовим чинником відновлення соціальної та економічної активності промислових регіонів. Її розвиток сприяє збереженню спадщини, зміцненню локальної ідентичності та формуванню позитивного іміджу індустріальних територій.
СУСПІЛЬНО-ГЕОГРАФІЧНІ АСПЕКТИ РОЗВИТКУ АГРОПРОМИСЛОВОГО КОМПЛЕКСУ УКРАЇІНИ В ПЕРІОД 2005–2025 РОКІВ
Актуальність дослідження: агропромисловий комплекс України має значний виробничий потенціал та створює основу експорту. Предметом дослідження є сільське господарство України та галузі переробної сфери. Мета дослідження: суспільно-географічний аналіз розвитку АПК впродовж останніх 20 років, у тому числі в умовах воєнного сьогодення. Методологія дослідження: системно-структурний підхід, методи системного аналізу та синтезу, статистичний та графічний методи. Результати дослідження: проаналізовано посівну площу сільськогосподарських культур в Україні в динаміці. За останні 20 років найбільшу площу зернових і зернобобових культур було засіяно у 2002 р. (15 392 тис. га); площі буряка цукрового в Україні в останнє десятиліття не були великими, у 2024 р. порівняно з 2005 р. скоротилися у 2,5 раза. Зросли посівні площі соняшнику. Посівна площа сільськогосподарських культур в Україні (зокрема, картоплі, овочевих культур, насаджень плодових та ягідних культур) зменшилася. Показники урожайності сільськогосподарських культур зростають. Аналіз кількості сільськогосподарських тварин в Україні засвідчує стрімке зменшення кількості великої рогатої худоби. Кількість поголів’я свиней дещо зменшилася з 2020 року. Майже у 2 рази зменшилося поголів’я овець та кіз у 2025 р. порівняно з 2005 роком. Розведення птиці в Україні за останні 20 років є найбільш стабільним. Практичне значення: здійснено суспільно-географічний аналіз розвитку агропромислового комплексу України впродовж останніх 20 років, у тому числі в умовах воєнного сьогодення в країні, що важливо для України, де АПК є однією з основних експортних галузей. Висновки: окреслено переваги та проблеми в розвитку агропромислового комплексу. Стан АПК України за останні 20 років демонструє стабільність і позитивну динаміку. Перспектива подальших досліджень полягає у вивченні можливостей розвитку аграрної сфери, адже підвищення ефективності АПК привело до зростання інтересу серед як національних, так і закордонних інвесторів.