Acta Academiae Beregsasiensis: Geographica et Recreatio
МОДЕЛЬ ОРГАНІЗАЦІЇ РОБОТИ КАВ’ЯРЕНЬ В УКРАЇНСЬКИХ РЕАЛІЯХ
Актуальність дослідження зумовлена радикальною трансформацією умов функціонування закладів ресторанного господарства в Україні під впливом воєнного стану, енергетичної нестабільності, економічної турбулентності та зміни споживчих моделей поведінки. У таких умовах кав’ярня перестає бути виключно комерційним об’єктом і трансформується у соціально-економічну систему, що виконує економічну, соціальну та стабілізаційну функції в межах локальної громади. Предметом дослідження є організаційно-економічні засади функціонування кав’ярень в умовах невизначеності та механізми забезпечення їхньої операційної стійкості. Метою дослідження є формування та теоретичне обґрунтування інтегрованої моделі організації роботи кав’ярні, що забезпечує безперервність функціонування, конкурентоспроможність і адаптивність бізнесу. Методологічну основу дослідження становлять системний підхід, методи теоретичного узагальнення, структурно-функціонального аналізу, логічного моделювання та компаративного аналізу практики функціонування кав’ярень в Україні. У результаті дослідження розроблено інтегровану модель організації роботи кав’ярні, що базується на триєдиній концепції «Безпека – Соціальність – Економіка», доповненій компонентами колективної резильєнтності персоналу та технологічної автономності. Запропоновано матрицю оцінювання ефективності функціонування кав’ярні, яка дозволяє формалізувати якісні характеристики стійкості через систему критеріїв та індикаторів. Практична значимість результатів полягає у можливості використання запропонованої моделі та матриці оцінювання для підвищення ефективності управління кав’ярнями, зниження операційних ризиків та забезпечення довгострокової економічної стабільності закладів. Висновки дослідження підтверджують, що конкурентоспроможність сучасної кав’ярні визначається системною інтеграцією безпекових, соціальних, організаційних та технологічних компонентів. Перспективи подальших досліджень полягають у розробці кількісних методик оцінювання резильєнтності закладів ресторанного господарства та емпіричній перевірці ефективності запропонованої моделі.
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
КАДАСТРОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ У КОНТЕКСТІ ЛАНДШАФТНОГО ПІДХОДУ ДО УПРАВЛІННЯ ПРИРОДНИМИ РЕСУРСАМИ
Актуальність дослідження: сучасний розвиток кадастрових систем України потребує переходу від роз’єднаного галузевого обліку до інтегрованого управління територіями. Ландшафтний підхід, що враховує просторову структуру природних комплексів, їхню стійкість і вразливість, підсилює аналітичний потенціал кадастрових систем і забезпечує науково обґрунтоване управління ресурсами. Предметом дослідження є теоретичні та методичні засади застосування ландшафтного підходу для вдосконалення галузевих кадастрів України (земельного, водного, лісового, екологічного) та їх інтеграції в єдину кадастрово-інформаційну систему. Метою дослідження є обґрунтування доцільності застосування ландшафтного підходу для вдосконалення галузевих кадастрів України, зокрема земельного та водного, і окреслення перспективи їх інтеграції в єдину кадастрово-інформаційну систему. Методологічною основою дослідження є ландшафтний підхід до аналізу територій, системний аналіз кадастрових даних, інтеграція природних характеристик із інформаційними ресурсами галузевих кадастрів, а також концептуальні засади формування єдиної кадастрово-інформаційної системи. Результати дослідження: доведено, що запровадження ландшафтного підходу дозволяє інтегрувати кадастрові дані з природними характеристиками територій, що створює основу для комплексного управління ресурсами. Поєднання земельного кадастру з оцінкою ґрунтово-геоморфологічних і кліматичних умов сприяє оптимізації землекористування та запобігає деградації ґрунтів. Водний кадастр у взаємозв’язку з аналізом гідрологічних систем забезпечує раціональне водокористування й збереження екосистемних функцій, а лісовий – формує підґрунтя для сталого лісокористування та охорони біорізноманіття. Екологічний кадастр разом із ландшафтним аналізом дозволяє оцінювати стійкість територій і мінімізувати екологічні ризики. Практичне значення: інтеграція галузевих кадастрів у межах єдиної кадастрово-інформаційної системи забезпечує комплексне бачення території та формує наукове підґрунтя для ухвалення збалансованих управлінських рішень, що враховують економічні, соціальні та екологічні пріоритети відповідно до принципів сталого розвитку. Висновки. Ландшафтний підхід є ефективним інструментом підвищення аналітичної цінності галузевих кадастрів і створення інтегрованої системи управління природними ресурсами. Його застосування сприяє переходу до комплексного та екологічно орієнтованого управління територіями.
УКРАЇНОЗНАВЧИЙ ІСТОРИЧНО-ГЕОГРАФІЧНИЙ АНАЛІЗ: КОНЦЕПТУАЛЬНО-МЕТОДОЛОГІЧНІ ЗАСАДИ ТА ОСНОВНІ НАПРЯМИ
Актуальність дослідження. Для розуміння генезису та особливостей формування сучасних природно-географічних і суспільно-географічних реалій важливим є реконструкція розвитку географічного простору та окремих його компонентів впродовж історичного часу. Такі потреби забезпечує історична географія як цілісна наукова дисципліна, що сформувалася на межі історичних та географічних наук. Але за інерцією минулих підходів в Україні та деяких інших державах історичну географію часто безпідставно поєднують з історією географії та деякими іншими дисциплінами. З огляду на це важливо конкретизувати предмет історичної географії, окреслити її місце в системі наук та виділити основні напрями українознавчих історично-географічних досліджень. В процесі обґрунтування концептуально-методологічних основ історичної географії України необхідно також зазначити, як здійснювати відлік історичного часу та його періодизацію. Концептуально важливо визначитися і з рушійними силами історичного суспільно-географічного розвитку. В цьому контексті є потреба з’ясувати значення та рівень впливу природного середовища на розвиток людського суспільства, обґрунтувати деякі загальні тренди перебігу історично-географічних процесів. Предметом дослідження є визначення сутності історично-географічного аналізу, виділення основних напрямів історично-географічних досліджень загалом і в Україні зокрема, визначення рушійних сил суспільно-географічного розвитку та перспектив пізнання його загальних тенденцій. Метою дослідження є обґрунтування концептуально-методологічних основ українознавчих історично-географічних досліджень, В методології дослідження реалізовано порівняльний аналіз літературних джерел, дедуктивний підхід до обґрунтування концептуальних положень історичної географії, виходячи з наукових основ географії та історії, а також метод історично-географічної періодизації. Результати дослідження. Конкретизовано предмет історичної географії, виділено актуальні напрями українознавчих історично-географічних досліджень. Обґрунтовано історично-географічну періодизацію минулого України та методологічні підходи до визначення територіальної основи українознавчих історично-географічних досліджень. Зроблено висновки про визначальну роль сукупної дії усіх чинників в історично-географічних процесах. Виділено механізми впливу природно-географічного середовища на суспільно-географічну сферу впродовж історичного часу. Акцентовано увагу на окремих залежностях у взаємовпливах територіально-політичного та етногеогеографічного чинників в історично-географічному розвитку України. Практичне значення: обґрунтовані концептуально-методологічні основи історично-географічного аналізу можуть бути використані при проведенні регіональних історично-географічних досліджень, спростуванні недостовірної публіцистичної інформації про Україну. Висновки. Українознавчий історично-географічний аналіз спрямований на розкриття змін природно-географічного й суспільно-географічного середовища впродовж історичного часу, починаючи з появи у ІХ ст. на території України перших етнополітичних утворень, відомих за писемними джерелами. Основними підрозділами історичної географії є історична природнича географія, історична суспільна географія, історична інтегральна географія, структура яких відповідає відповідним складовим географічної науки загалом. З огляду на пізнавальні та практичні потреби в процесі українознавчого історично-географічного аналізу провідне значення має дослідження взаємовпливів у перебігу етногеографічних та територіально-політичних процесів, яке розкриває і передумови українського етногенезу, й тенденції етнодемографічного та етносоціального розвитку. В методології оцінення значення різних рушійних сил суспільно-географічного розвитку на історичних етапах визначальним є принцип урахування сукупної дії усіх чинників (етнонаціонального, релігійного, державно-політичного, економічного та ін.), який у змозі забезпечити розуміння механізму та вектора еволюції суспільно-географічного середовища. Об’єктивний аналіз проблеми впливу природно-географічного чинника на суспільно-географічні процеси потребує не стільки широких узагальнень, як насамперед вивчення конкретних механізмів взаємодії елементів природно-географічного і суспільно-географічного середовища, з урахуванням того, що дія природних чинників на суспільно-географічні процеси має конкретно-історичний і значною мірою опосередкований характер. Результатом взаємодії природи і суспільства на різних етапах історичного розвитку є формування культурних краєвидів, які визначають вигляд різних частин земної поверхні. Подальші дослідження цієї проблематики мають бути спрямовані на обґрунтування цілісної системи концептуальних основ історичної географії, що потребує розгортання конкретних досліджень географічної ситуації на історичних зрізах та діахронічного аналізу еволюції окремих географічних об’єктів упродовж історичного часу.
ДЕТЕРМІНАНТИ ТРАНСФОРМАЦІЇ ЗОВНІШНЬОЇ ТОРГІВЛІ УКРАЇНИ ТА КРАЇН ПІВДЕННОЇ АМЕРИКИ: ДИНАМІКА ТА СТРУКТУРА (2021–2024 РР.)
Актуальність дослідження зумовлена необхідністю переосмислення зовнішньоекономічної стратегії України на тлі повномасштабної агресії рф та блокування традиційних торговельних шляхів. У сучасних геополітичних умовах Південна Америка постає як критично важливий вектор для диверсифікації експорту та забезпечення ресурсних потреб держави. Глобальні зміни в архітектурі світової торгівлі та активізація співпраці з країнами Південноамериканського регіону потребують наукового обґрунтування нових моделей взаємодії, що відповідатимуть актуальним безпековим та економічним викликам України. Предмет дослідження – зовнішньоторговельні зв’язки України з країнами Південної Америки в умовах воєнного стану. Метою дослідження є комплексний аналіз трансформацій зовнішньоторговельних зв’язків України з країнами Південної Америки протягом 2021–2024 рр. та ідентифікація чинників їхньої стійкості. Методи: системний підхід, аналіз ланцюгових індексів динаміки, розрахунок коефіцієнтів резильєнтності товарних груп та картографічна візуалізація. Результати дослідження: доведено, що ключовими детермінантами трансформації торгівлі стали: логістична (переорієнтація з глибоководних портів Чорного моря на дунайські та європейські хаби), безпекова (зміна структури попиту на користь критичного імпорту) та інституційна (активізація дипломатичної присутності). Встановлено, що повномасштабне вторгнення спричинило падіння обсягів експорту у 10,4 раза (з 480 млн дол. у 2021 р. до 46 млн дол. у 2023 р.), тоді як імпорт продемонстрував вищу резильєнтність, скоротившись лише у 1,8 раза. Виявлено, що у 2024 році відбулася адаптація потоків, де Бразилія акумулювала понад 45% усього регіонального товарообігу, а Еквадор став лідером за темпами відновлення (імпорт зріс на 12% стосовно довоєнного базису). Доведено зміщення акцентів у товарній структурі в бік мінеральних добрив, продукції машинобудування та сегменту військово-технічного призначення. Висновок: попри логістичний колапс та безпекові ризики, відбулася якісна кристалізація відносин із ключовими партнерами в регіоні. Перехід від широкої експансії до прагматичної концентрації на стратегічно важливих ринках Південної Америки створює фундамент для формування нових альянсів у межах трансрегіонального співробітництва з державами цього материка та зміцнення економічної стійкості України. Практична значущість дослідження полягає у можливості використання отриманих даних Міністерством закордонних справ та Міністерством економіки України для реалізації Комунікаційної стратегії «Україна – держави Латинської Америки і Карибського басейну». Результати можуть слугувати базою для бізнес-структур у плануванні експорту в умовах обмеженої логістики, а також для розробки державних програм диверсифікації зовнішньої торгівлі. Перспективи подальших досліджень: аналіз впливу відновлення вітчизняного морського коридору на динаміку постачання високогабаритних товарів до країн Тихоокеанського узбережжя Південної Америки.
АНАЛІЗ ЗМІНИ ТРИВАЛОСТІ СНІГОВОГО ПОКРИВУ НА ЗАКАРПАТТІ ПРОТЯГОМ 1961–2010 РОКІВ ЗА ДОПОМОГОЮ ГЕОІНФОРМАЦІЙНИХ МЕТОДІВ
Актуальність дослідження: потепління клімату та пов’язані з ним явища, як-от зміна снігового покриву, вийшли на передові позиції серед екологічних проблем сучасності як у глобальному, так і в регіональному масштабі. Предмет дослідження: зміна тривалості снігового покриву на Закарпатті та в його околицях за останні десятиріччя. Мета дослідження – розкрити регіональні особливості зміни снігового покриву на Закарпатті протягом 1961–2010 років, виявити їх можливі причини. Методи дослідження: основними виступили методи статистичного аналізу, передусім трендовий аналіз, також значну роль відведено картографічним методам зображення та аналізу. Результати дослідження: аналізи виявили значимі лінійні тренди передусім у датах весняного розтанення снігового покриву за 1961–2010 роки, які особливо в гірських регіонах Карпат стали наступати раніше. Водночас осіння дата утворення першого снігового покриву суттєво не змінилася. Зміна кількості днів зі сніговим покривом, хоча й була чималою, також не була значимою на більшій частині території, що може бути пов’язано з високою мінливістю між роками. Практичне значення: отримані результати можуть допомогти краще зрозуміти наслідки зміни клімату, зокрема зміни снігового покриву, покращити прогнози та краще адаптуватися до наслідків. Висновки: кількість днів зі сніговим покривом змінюється і в Закарпатській області, але зміни можуть суттєво відрізнятися в просторі та часі. Перспектива подальших досліджень: результати можуть послужити основою для подальшого аналізу, включно з вивченням товщини снігового покриву та розширенням досліджень у просторі та часі.
ЗМІНИ КІЛЬКОСТІ ЧЛЕНІВ РЕФОРМАТСЬКОЇ ЦЕРКВИ В МАРАМАРОШ-УГОЧАНСЬКІЙ ЄПАРХІЇ ВІД ДРУГОЇ ПОЛОВИНИ ХІХ СТОЛІТТЯ ДО 2022 РОКУ
Актуальність дослідження полягає в тому, що з другої половини ХІХ століття регіон зазнав численних політичних, суспільних та економічних змін, які вплинули на динаміку кількості членів церкви. Оскільки сьогодні ці процеси проявляються ще інтенсивніше, ми вважаємо актуальним дослідити, як саме вони позначаються на чисельності релігійних громад. Об’єкт дослідження: кількісні зміни членів Мараморош-Угочанської єпархії (Закарпатської реформатської церкви) у визначений часовий період. Мета нашого дослідження – зібрати дані та інформацію про кількість членів реформатської церкви на досліджуваній території та порівняти їх у часовому проміжку від 1850-х років до 2022 року. Методи дослідження: після опрацювання наукової літератури ми проаналізували наявні статистичні дані, а також інформацію, надану нам від єпархіального (деканського) управління. На основі цих даних ми здійснили розрахунок відмінностей в абсолютних та відсоткових показниках, які візуально представили за допомогою комп’ютерної картографічної програми QGIS. Результати: з огляду на показники чисельності за порівнювані періоди (1880–1921, 1921–1941, 1941–1989, 1989–2013) видно, що до 1940-х років кількість членів у єпархії поступово зростала; однак у багатьох випадках на локальному рівні, за розподілом за окремими населеними пунктами, цього не можна стверджувати. У період між 1989 і 2013 роками спостерігається загальне значне скорочення чисельності. Практичне значення: наше дослідження ілюструє, як історичні, соціальні та політичні події (наприклад, світові війни, міграція) впливали на чисельність членів реформатської церкви в зацікавленому регіоні. Висновки: під час нашого аналізу виявилося, що соціально-політичні та економічні зміни, які відбувалися в зазначеному регіоні протягом останніх півтора століття, до кінця 1980-х років не мали значного негативного впливу на членів Реформатської церкви. Кількість членів церкви, здається, зростала у всі порівнювані роки, за винятком періоду між 1989 та 2013 роками, що, ймовірно, пов’язано з міграцією. Перспективи подальших досліджень: повне вивчення чисельності Закарпатського реформатського церковного округу протягом обговорюваного періоду; опрацювання й аналіз даних інших конфесій.
ДИНАМІКА ЕТНІЧНОГО ТА РЕЛІГІЙНОГО СКЛАДУ НАСЕЛЕННЯ ЗАКАРПАТТЯ У ПЕРШІЙ ПОЛОВИНІ ХХ СТОЛІТТЯ
Актуальність дослідження. Розглянуто процес і показники формування етнічного та релігійного складу населення Закарпаття у першій половині XX століття. З’ясовано історичні передумови нинішньої поліетнічності та релігійного розмаїття регіону. Предмет дослідження становить вивчення етнодемографічних особливостей динаміки структури населення на сучасній території регіону і виокремлення типових груп за етнічними та релігійними ознаками. Мета дослідження: аналіз трендів і змін у формуванні етнодемографічних та географічних особливостей населення регіону за умов суспільних шоків та історичних тенденцій розвитку у краї. Методологія дослідження: використані дані про етнічний та релігійний склад населення Закарпаття за переписами 1910 та 1941 років, cпроєктовані відповідно до актуального адміністративно-територіального поділу Мукачівської єпархії греко-католицької церкви за її шематизмами стосовно 1915 і 1945 року, а також методи аналізу, синтезу, узагальнення статистичних даних, порівняльної характеристики, типології населених пунктів за етнічною та релігійною ознаками. Результати дослідження: розглянуто процеси і тренди, встановлено причини та наслідки формування складу населення на рівні архідияконатів, деканатів і поселень єпархії, зміни територіальної структури та суспільно-географічних особливостей досліджуваних просторових одиниць. Виділено та проаналізовано типи населених пунктів за панівними етнічними та релігійними групами, визначено відмінності у чисельності і структурі їх населення. Практичне значення: отримано результати, які засвідчують, що серед етносів регіону у досліджуваний період більшість належала русинам, які проживали переважно в гірській частині краю. Значну частку етнічної палітри Закарпаття склали також угорці та німці. У релігійній структурі ключова позиція належала греко-католикам: більшість русинів, як і частина румунського та угорського населення, ідентифікувала себе греко-католиками. Висновки: з’ясовано, що проаналізовані історичні, етнодемографічні та географічні процеси мали суттєву роль у формуванні нинішнього різнобарвного етнічного та релігійного складу Закарпаття. Перспективи подальших досліджень: результати дослідження відкривають можливості для подальших досліджень, зокрема, для вивчення стабільності та точок розриву етнічних і релігійних просторових структур, аналізу ролі природних умов і церковної організації, а також просторових процесів міських центрів і релігійної дифузії.
ОЦІНКА КОМФОРТНОСТІ КЛІМАТУ В УКРАЇНІ ПРОТЯГОМ 2018–2023 РР. ЗА БІОКЛІМАТИЧНИМ ІНДЕКСОМ В.Г. БОКШІ
Актуальність дослідження визначається підвищеним інтересом до впливу погодних умов, зміни метеорологічних величин (температури, тиску, вологості тощо) на стан здоров’я людей у зв’язку з глобальними змінами клімату Землі та зростанням числа проявів метеочутливості і метеозалежності. Предметом дослідження є статистично-математичний, графічний та картографічний аналіз часової та просторової мінливості біокліматичного індексу В.Г. Бокші в межах України з метою оцінки комфортності клімату у різних регіонах. Мета дослідження – оцінка динаміки та варіації комфортності клімату в Україні протягом 2018–2023 рр. на основі аналізу часового і просторового розподілу біокліматичного індексу В.Г.Бокші за даними 26 метеостанцій (обласні центри України та м. Севастополь). Методологія дослідження: використовувалися як загальнонаукові, так і спеціальні методи дослідження. Серед загальнонаукових методів варто виділити: 1) порівняльно-оціночний метод; 2) методи аналізу та синтезу; 3) математично-статистичний; 4) графічний. Серед спеціальних методів використовувалися методи комп’ютерного моделювання, картографічні, вебдизайну (розробка графічних матеріалів роботи). Результати дослідження: аналіз значень біокліматичного індексу Ісумар В.Г. Бокші показав збільшення тривалості комфортного періоду в Україні. Комфортність клімату в 26 містах протягом року змінюється від оптимальної в теплий період (квітень–вересень) до подразнюючої взимку (грудень–лютий), гострих значень набуває в окремі дні. Число днів з гострими значеннями індексу коливається від 5–9 (Ужгород, Київ) до 30–31 (Рівне, Суми). Середні місячні значення Ісумар протягом року коливаються в межах від 5–10 (травень– серпень) до 25–32 (січень–лютий). Найвищі подразнюючі показники визначені для 3-місячного зимового періоду (грудень–лютий). У цей період індекс може набувати значень понад 25–30. Найнижчі, оптимальні показники індексу визначені для тривалішого 6-місячного теплого періоду (квітень–вересень). У цей період індекс є меншим 10. Аналіз річного розподілу днів із різними категоріями індексу показав подовження в Україні сприятливого та комфортного періоду на 1,5–2 місяці порівняно з його тривалістю у ХХ ст. Розрахований середній індекс Iсумар за 2018–2023 рр. для всієї території України дорівнює 11,8. Це менше від значень індексу, визначеного В.Г. Бокшею наприкінці ХХ ст. для такої території (12–15). Отже, спостерігається загальне зниження показників біокліматичного індексу, він наближається до оптимальних значень у багатьох регіонах України. Зростання комфортності клімату може бути пов’язане із проявами кліматичних змін у регіоні. Розроблені та оприлюднені у вільному доступі онлайн-калькулятори для розрахунку біокліматичного індексу В.Г. Бокші дозволяють застосувати на практиці цей індекс для оцінки комфортності погодних умов у будь-якому регіоні України чи світу, у визначений день чи період. Практичне значення: отримані результати можуть бути використані у подальших дослідженнях у галузі медичної кліматології, у навчальному процесі, під час вивчення дисциплін географічного, медико-біологічного, туристично-рекреаційного циклу. Розроблені онлайн-калькулятори біокліматичного індексу є практичним інструментом для визначення комфортності погоди, які дозволяють визначити таку комфортність у вибраному районі і періоді. Результати, отримані за онлайн-калькуляторами, можуть додаватися до щоденних прогнозів погоди, для інформування метеочутливих людей про комфортність погодних умов. Висновки: дослідження динаміки біоклімату та окремих біокліматичних показників – це важливе наукове завдання, яке дозволяє оцінити сприятливість та комфортність клімату і погоди у цій місцевості для людини та її господарської діяльності. Інструментом аналізу біоклімату є біокліматичні індекси (БКІ). Динаміка БКІ дозволяє комплексно оцінити загальну комфортність клімату у регіоні. Використання БКІ В.Г. Бокші як інструменту аналізу комфортності клімату показало високу адаптивність його для території України та дозволило встановити зміни просторово-часового розподілу показників комфортності, що сформувалися на фоні глобальних кліматичних змін. Перспективи подальших досліджень: продовження роботи над темою передбачатиме вивчення взаємозв’язку динаміки біокліматичного індексу В.Г. Бокші та здоров’я і самопочуття людини (шляхом проведення опитування групи добровольців і ведення цими особами щоденників самопочуття з наступним порівнянням результатів з індексом). Заплановано вдосконалення емпіричної формули БКІ з урахуванням набутих знань щодо динаміки комфортності клімату у сучасних умовах.
ЦИФРОВА РЕСТРУКТУРИЗАЦІЯ УПРАВЛІННЯ ТУРИСТИЧНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ
Актуальність дослідження: сучасний етап розвитку туристичної індустрії характеризується комплексом системних викликів для суб’єктів такої діяльності, серед яких провідне місце посідають загострення конкурентної боротьби на ринку туристичних послуг, зростання частки туристів, що надають перевагу самостійному онлайн-бронюванню, трансформація споживчих очікувань у бік індивідуалізації та персоналізації сервісу, а також об’єктивна потреба в ефективному управлінні значними масивами даних і бронювань. Додатковим чинником ускладнення функціонування туристичних підприємств виступає вплив глобальних кризових явищ, що зумовлюють підвищений рівень невизначеності та ризиків у галузі. Трансформації технологій управління туристичними підприємствами, зумовлені інтенсивними процесами діджиталізації, актуалізують потребу у системному структуруванні бізнес-процесів та впровадженні комплексних організаційних змін, спрямованих на підвищення ефективності управління й адаптивності суб’єктів туристичної діяльності до динамічних умов ринку. Предметом дослідження є реструктуризація управління туристичним підприємством. Метою статті стало розкриття сутності та ролі цифрових технологій у реструктуризації туристичних підприємств, використання цифрових інструментів залежно від розміру підприємства, складності його організаційної структури та бізнес-процесів, що здійснюються, а також цифрова трансформація системи управління підприємством. Методологія дослідження: за допомогою абстрактно-логічного методу виокремлено групи цифрових технологій, які застосовуються в управлінській діяльності туристичного підприємства, визначено інструменти системи управління взаєминами з клієнтами на всіх етапах їхньої взаємодії та запропоновано здійснити цифрову реструктуризацію через модифікацію організаційних структур управління підприємством. Застосування методів аналізу та синтезу дало змогу оцінити ступінь використання аналітики Big Data туристичними підприємствами. Результати дослідження: розглянуто процес цифрової реструктуризації туристичних підприємств як один із ключових напрямів їх адаптації до умов інформаційного суспільства та цифрової економіки. Проаналізовано вплив сучасних інформаційно-комунікаційних технологій на трансформацію організаційних структур управління, бізнес-процесів і систем взаємодії з клієнтами. Практичне значення: обґрунтовано доцільність переходу туристичних підприємств від традиційних ієрархічних моделей до гнучких, децентралізованих, мережевих і віртуальних форм організації діяльності. Визначено роль цифрових технологій у підвищенні ефективності управлінських рішень, оптимізації комунікаційних процесів та забезпеченні конкурентоспроможності туристичних підприємств. Зроблено висновок, що цифрова реструктуризація є комплексним процесом, який охоплює технологічні, організаційні, соціально-економічні зміни та створює передумови для сталого розвитку туристичних підприємств у цифровому середовищі. Перспектива подальших досліджень спрямована на вивчення ролі цифрових технологій у стратегічному менеджменті туристичних підприємств та формування управлінських інформаційних систем в умовах цифрового суспільства.
МЕТОДОЛОГІЧНІ АСПЕКТИ ОЦІНКИ ІСТОРИКО-КУЛЬТУРНОГО ПОТЕНЦІАЛУ РОЗВИТКУ ТУРИЗМУ ТРАНСКОРДОННИХ ТЕРИТОРІЙ (НА ПРИКЛАДІ КАРПАТСЬКОГО ЄВРОРЕГІОНУ)
Актуальність дослідження: транскордонні території Карпатського єврорегіону акумулюють унікальний масив об’єктів культурної спадщини, які розміщені у поліюрисдикційному просторі чотирьох держав, проте більшість чинних методик оцінки туристично-рекреаційного потенціалу не адаптовані до міждержавного виміру і не враховують транскордонну доступність, розбіжність національних реєстрів та вимоги Карпатської конвенції (2003). Предмет дослідження: методологічні засади та критеріальний апарат комплексної оцінки об’єктів історико-культурної спадщини транскордонних територій в умовах єврорегіонального співробітництва. Мета дослідження – розробити та апробувати багатокритеріальну зважену методику оцінки історико-культурного потенціалу Карпатського єврорегіону, інтегровану з ГІС-інструментарієм та засадами Протоколу про сталий туризм Карпатської конвенції (2011). Методологія дослідження: системний підхід, метод таксономічного аналізу (таксономічний індекс розвитку за Sytnyk et al.), ГІС-моделювання та ізохронний аналіз транспортної доступності, інструменти партисипативного ГІС-картографування (PPGIS), аналіз реєстрових баз даних згідно з рекомендаціями INSPIRE та Карпатського реєстру спадщини. Результати дослідження: розроблено шестикритеріальну зважену модель (ІП = Σ Оi × Wi), що охоплює: історичну цінність (W=0,25), автентичність (W=0,20), стан збереження (W=0,20), транспортну доступність (W=0,15), туристичну інфраструктуру (W=0,10) та транскордонний контекст (W=0,10). Модель апробована на 127 об’єктах чотирьох держав-учасниць єврорегіону; сформовано чотирьохрівневу рейтингову шкалу, виявлено 23 пам’ятки-лідери. Практичне значення: результати придатні для розробки транскордонних туристичних маршрутів, стратегічного планування туризму в єврорегіонах, обґрунтування заявок на фінансування ЄС та формування спільних програм охорони об’єктів ЮНЕСКО. Висновки: запропонована методика долає обмеження традиційних підходів завдяки інтеграції транскордонного контексту як самостійного критерію та забезпечує сумісність даних між різними національними реєстрами. Перспектива подальших досліджень: впровадження BIM-технологій та 3D-сканування для цифрових двійників об’єктів дерев’яної архітектури, оцінка нематеріальної спадщини, апробація методики в інших єврорегіонах України.
ІНТЕГРАЦІЯ БІОСОЦІАЛЬНИХ РЕСУРСІВ У ПРОДУКТ БІОГРАФІЧНОГО ТУРИЗМУ (НА ПРИКЛАДІ ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ)
Актуальність дослідження: зростання інтересу до історії та культури України, видатних діячів минулого зумовлює актуальність біографічного туризму. Предметом дослідження є біографічний туризм. Мета дослідження – розкрити зміст та характерні риси біографічного туризму, визначити об’єкти, що можуть використовуватися у якості біосоціальних рекреаційно-туристичних ресурсів, та висвітлити особливості їх залучення до формування туристичної пропозиції відповідного профілю. Під час підготовки публікації були використані такі методи дослідження: системно-структурний підхід, методи аналізу та синтезу, порівняння, огляд фахової літератури, а також контент-аналіз туристичних вебсайтів. Результати дослідження: розкрито суть та особливості біографічного туризму. Встановлено, що біографічний туризм є нішевим видом туризму, визначальною характеристикою якого є цілеспрямований інтерес до певної знакової постаті минулого або сучасності. Виокремлено основні сегменти біографічного туризму: маршрутний, меморіально-біографічний, музейно-біографічний, паломницько-біографічний, подієво-біографічний, подорожі з метою вивчення творчої спадщини автора та фан-туризм. Зазначено, що біографічна інформативність та «ексклюзивність» об’єкта є ключовими характеристиками, що визначають його цінність як біосоціального рекреаційно-туристичного ресурсу. За домінуванням меморіально-біографічної цінності та характером залучення до туристичної діяльності виділено групи об’єктів (локацій) і подій, що належать до біосоціальних рекреаційно-туристичних ресурсів. Проаналізовано туристичну пропозицію біографічного профілю в Чернівецькій області, а також охарактеризовано заходи щодо популяризації видатних постатей краю. Практичне значення: отримані результати є важливими для розуміння ключових аспектів розробки затребуваного турпродукту у сегменті біографічного туризму. Висновки: розширення туристичної пропозиції на основі біографічного туризму дозволяє розкрити багатство культурної спадщини регіону і залучити нові туристичні потоки, урізноманітнити дозвілля тих туристів, які вже приїхали в дестинацію. Перспектива подальших досліджень полягає у вивченні актуальних завдань та можливостей застосування інноваційних підходів до створення конкурентоздатного турпродукту біографічної тематики.
ВИННИЙ ТУРИЗМ У РЕЖИМІ ВИЖИВАННЯ: СТАНОВИЩЕ СІМЕЙНИХ ВИНАРЕНЬ В БЕРЕГІВСЬКОМУ РАЙОНІ ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ ПІД ЧАС РОСІЙСЬКО-УКРАЇНСЬКОЇ ВІЙНИ
Предметом даної роботи є дослідження стану виноробства та винного туризму в Берегівському районі Закарпатської області з точки зору діяльності сімейних винарень. Винний туризм Закарпаття побудований на багатовікових традиціях, в яких виноградарство та виноробство представляють не лише економічну, а й культурну цінність. Після розпаду СРСР, з середини 1990-х років виноградарство та виноробство знову почали розвиватися на Закарпатті, що принесло з собою бум винного туризму. Сьогодні вино є важливим елементом туристичної пропозиції регіону, і спостерігається постійне зростання як попиту на послуги, пов’язані з винним туризмом, так і очікувань щодо якості. Початок російсько-української війни серйозно вплинув на умови вирощування винограду, діяльність виноробень та розвиток винного туризму на національному та закарпатському рівнях. Паралельно з цим, законодавче середовище також зазнає важливих трансформацій. Географічне розташування Берегівського району, його віддаленість від бойових дій та відносний спокій під час війни зумовили подальше існування внутрішнього туризму. Метою роботи є дослідження процесу розвитку нових тенденцій продажів та поведінки постачальників послуг, а також актуального стану винного туризму Закарпаття, який функціонує в режимі виживання під тиском війни. Методи дослідження включали аналіз наукової літератури по темі, розгляд нормативно-правових документів і статистичних даних. Для розширення дослідження було проведено анкетування серед виноробів Берегівського району та глибинних інтерв’ю. Результати дослідження можуть бути використані для розвитку сектору винного туризму на Закарпатті, а також можуть сприяти розробці стратегічних програм розвитку, що підвищують шанси на виживання виноробень в умовах економічної та політичної кризи, спричиненої воєнною ситуацією.
ЦИФРОВІ ТЕХНОЛОГІЇ УПРАВЛІННЯ ТУРИСТСЬКОЮ МОБІЛЬНІСТЮ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ: РОЛЬ ТА ПОТЕНЦІАЛ MAAS-ПЛАТФОРМ В УКРАЇНІ
Актуальність дослідження: трансформація туристської мобільності в Україні в умовах воєнного стану відбувається під впливом підвищених безпекових ризиків, руйнування транспортної інфраструктури та нестабільності логістичних маршрутів, що актуалізує потребу в інтегрованих цифрових інструментах координації транспортних і туристських сервісів. Предмет дослідження: цифрові технології управління туристською мобільністю в умовах воєнного стану з акцентом на роль і потенціал платформ Mobility as a Service (MaaS) як інструменту інтеграції транспортних, туристських та безпеково-інформаційних сервісів. Мета дослідження – обґрунтування ролі та визначення потенціалу MaaS-платформ як інструменту цифрового управління туристською мобільністю в умовах воєнного стану в Україні. Методологія дослідження: системний і структурно-функціональний підходи; методи наукового узагальнення, порівняльного аналізу, логічного моделювання та концептуалізації. Результати дослідження: встановлено трансформацію туристської мобільності у стратегічний компонент стійкості туристської сфери; доведено, що MaaS-платформи забезпечують інтеграцію транспортних і туристських сервісів, мультимодальне планування маршрутів, централізоване управління інформацією та аналітичну підтримку управлінських рішень; обґрунтовано розширення функціонального спектра MaaS за рахунок безпекового й комунікаційного компонентів, що підвищує адаптивність і зменшує рівень невизначеності туристських переміщень. Отримані результати розширюють концептуалізацію MaaS від інструменту інтеграції транспортних сервісів до комплексної моделі цифрового управління туристською мобільністю в умовах кризових явищ. Практичне значення: результати можуть бути використані органами державного управління, транспортними операторами та суб’єктами туристської діяльності для формування інтегрованої цифрової системи управління туристською мобільністю. Висновки: MaaS-платформи можуть виступати координаційним ядром цифрового управління туристською мобільністю в Україні за умови розвитку нормативного забезпечення, стандартизації даних та посилення кібербезпеки. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням прикладних моделей інтеграції MaaS у систему стратегічного управління туризмом, проведенням емпіричних досліджень поведінкових моделей туристів у кризових умовах та оцінюванням соціально-економічних ефектів впровадження MaaS-платформ у регіонах України.
ІНТЕГРАЦІЯ ДОМЕНІВ БЛАГОПОЛУЧЧЯ У СТРУКТУРУ ТУРПРОДУКТУ: ТУРОПЕРАТОРСЬКИЙ АСПЕКТ
Актуальність дослідження. Сучасний туризм потребує переходу проектування цілісного досвіду. Інтеграція доменів благополуччя у струтуру турпродукту може стати одним із інструментів, які прискорять цей процес. Предметом дослідження є методичні підходи та матричні моделі поєднання доменів благополуччя з параметрами туристичного обслуговування у процесі проектування турпродукту. Мета статті полягає у теоретичному обґрунтуванні та розробці методичних підходів до використання доменів благополуччя суб’єктами туроперейтингу як базових орієнтирів при конструюванні програми обслуговування. Методологія дослідження: генетичний та ретроспективний аналіз, методи системної декомпозиції, структурно-логічного моделювання, синтезу та матричного моделювання, узагальнення. Результати роботи: доведено, що в межах туроперейтингу велнес доцільно інтерпретувати як методологічний принцип проектування. Здійснено диференціацію шести ключових доменів (фізичного, емоційного, соціального, інтелектуального, духовного та екологічного), які піддаються безпосередньому управлінню через інструменти туроперейтингу. Обґрунтовано доцільність виключення професійного та фінансового вимірів через їхню інертність відносно короткострокового туристичного досвіду. Сконструйовано двовимірну матричну модель архітектоніки туристичного продукту, де на перетині велнес-доменів та параметрів проектування (локація, активності, взаємодія, темп, інтерпретація) формуються конкретні проектні рішення. Практичне значення: отримані результати можуть бути імплементовані у практичну діяльність туроператорських компаній при розробці інноваційних програм обслуговування, а також використані у навчальному процесі при підготовці фахівців зі спеціальності «Туризм та рекреація» для вивчення сучасних технологій проектування турпродукту. Висновки: впровадження запропонованої методичної моделі трансформує турпродукт у керований дизайн досвіду, що дозволяє туроператорам задовольняти персоналізовані потреби клієнта та зміцнювати стратегічну лояльність до бренду в умовах конкурентного ринку. Перспектива подальших досліджень пов’язана зі створенням прикладних інструментів діагностики велнес-доменів для персоналізації параметрів турпродукту ще на етапі його проектування.