Acta Academiae Beregsasiensis: Geographica et Recreatio
ОРГАНІЧНА ПРОДУКЦІЯ ЯК ЧИННИК ПІДВИЩЕННЯ ПРИВАБЛИВОСТІ ТУРИСТИЧНОЇ ДЕСТИНАЦІЇ: ТЕНДЕНЦІЇ ТА ІННОВАЦІЇ ГАСТРОНОМІЧНОГО ТУРИЗМУ В КАРПАТСЬКОМУ РЕГІОНІ
Актуальність дослідження: зростання попиту на органічні продукти в усьому світі зумовлено не лише екологічними та соціальними проблемами, але й змінами в підході споживачів до гастрономії та туризму. Туристи дедалі більше шукають автентичного та здорового гастрономічного досвіду, що допомагає туристичним напрямкам перейти до стратегій сталого розвитку. Предметом дослідження є процес впливу органічної продукції на формування гастрономічної привабливості туристичних дестинацій та механізми інтеграції органічного виробництва в туристичну інфраструктуру з урахуванням інноваційних підходів у сфері сталого розвитку та попиту на автентичний кулінарний досвід. Мета дослідження: визначення ролі органічних продуктів як чинника підвищення гастрономічної привабливості туристичних дестинацій. Методологія дослідження: комплексний науковий підхід, що поєднує кількісні та якісні методи аналізу, застосовані методи контент-аналізу, статистичного аналізу та кейс-стаді. Результати дослідження: у контексті розвитку гастрономічного туризму проаналізовано роль органічних продуктів як важливого чинника збереження етнокультурної спадщини та підвищення привабливості туристичної дестинації. Проаналізовано новітні тенденції в органічному виробництві, вихід органічних продуктів на роздрібний ринок та їх вплив на туристичний попит. Підкреслено, що попит на органічні продукти зростає через глобальні зміни поведінки споживачів, орієнтованих на здоровий спосіб життя та екологічну відповідальність. Установлено, що включення органічних інгредієнтів до кулінарних меню сприяє сталому розвитку туристичних регіонів та формуванню позитивного іміджу дестинації. Розглянуто інноваційні підходи до побудови туристичних маршрутів на основі місцевої органічної кулінарної культури. Практичне значення: результати дослідження можуть бути використані місцевими органами влади, туристичними агентствами, виробниками органічної продукції, кейтеринговими компаніями тощо для урізноманітнення пропозиції, розроблення стратегій розвитку гастрономічного туризму. Завдяки перевіреним інноваційним підходам органічну кухню можна адаптувати до потреб різних туристичних секторів, сприяючи зростанню економічної активності в регіоні, підтримуючи місцеве виробництво та створюючи позитивний імідж туристичної дестинації. Висновки: виокремлено роль органічної продукції як чинника підвищення гастрономічної привабливості туристичних дестинацій та обґрунтовано інноваційні підходи до інтеграції органічного виробництва в туристичну інфраструктуру з метою сприяння сталому розвитку регіонів і формуванню конкурентоспроможної туристичної пропозиції. Перспективи подальших досліджень полягають у вивченні впливу органічної продукції на моделі споживання послуг гастрономічного туризму, проведенні соціологічних досліджень представників туристичної галузі, фермерів та виробників органічної продукції для оцінення перспектив розвитку гастрономічного туризму.
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПОТЕНЦІАЛ ЗЕЛЕНОГО ТУРИЗМУ В ДОСЯГНЕННІ СТАЛОГО СОЦІАЛЬНО- ЕКОНОМІЧНОГО РОЗВИТКУ СІЛЬСЬКИХ ТЕРИТОРІЙ УКРАЇНИ
Актуальність дослідження: у статті розглянуто зелений туризм як один із ключових чинників сталого соціально-економічного розвитку сільських територій України. Предметом дослідження виступає сучасний стан, виклики та перспективи розвитку зеленого туризму в умовах пандемії COVID-19, повномасштабної війни та децентралізації. Мета дослідження: аналіз можливостей зеленого туризму як інструменту диверсифікації економіки, збереження культурної спадщини, підвищення рівня зайнятості та відродження сільських громад. Методологія дослідження: загальнонаукові методи аналізу та синтезу, системний і порівняльний підходи, а також узагальнення результатів наукових публікацій, практичних кейсів із вітчизняного та зарубіжного досвіду організації зеленого туризму.Здійснено огляд актуального законодавства, стратегічних документів та статистичних даних.Результати дослідження: встановлено, що зелений туризм в Україні демонструє стійку позитивну динаміку попиту з боку внутрішніх туристів, проте його потенціал реалізується частково через низку обмежень. Виявлено основні стримувальні чинники: недостатній рівень інфраструктурного забезпечення, брак нормативно-правового регулювання, слабкий рівень цифровізації туристичних послуг, обмежена маркетингова активність. Практичне значення: показано, що поєднання туристичних послуг із локальними традиціями, фермерським виробництвом, культурною спадщиною й екологічною освітою формує конкурентоспроможний і привабливий туристичний продукт. Обґрунтовано необхідність упровадження в Україні кластерного підходу, розроблення регіональних програм підтримки зеленого туризму, створення механізмів сертифікації, розвитку людського капіталу та цифрових платформ для бронювання і просування. Висновки: розвиток зеленого туризму є стратегічним інструментом підвищення конкурентоспроможності сільських територій, посилення економічної самодостатності громад і формування позитивного міжнародного іміджу України. Його розширення має здійснюватися в межах узгодженої державної політики, що базується на принципах сталості, екологічності та інтегрованості в загальнонаціональні та європейські стандарти. Перспектива подальших досліджень полягає у вивченні можливостей, коли за належної підтримки зелений туризм здатен відігравати провідну роль у післявоєнному відновленні сільських регіонів, збереженні культурної автентичності та забезпеченні нового якісного рівня життя для місцевого населення.
ТУРИЗМ, ПРОСТОРОВИЙ РОЗВИТОК МІСТ І ПРОЦЕСИ УРБАНІЗАЦІЇ (НА ПРИКЛАДІ ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ)
Актуальність дослідження: у статті розглядається вплив туризму на просторовий розвиток міст Івано-Франківської області, що є актуальним у контексті значного зростання туристичної активності та її впливу на урбанізацію, економіку і міську інфраструктуру регіону. У ній використано комплекс сучасних методів і підходів, серед яких аналіз статистичних даних, картографічний метод на основі відкритих джерел OpenStreetMap, просторовий аналіз у середовищі ArcMap, опрацювання космічних знімків 2005 і 2025 років із класифікацією типів земних покривів, а також огляд наукових праць. Джерельною основою статті є наукові публікації, статистичні матеріали щодо туристичного збору в регіоні, відкриті геодані та космознімки.Предметом дослідження є вплив туризму на просторовий розвиток міст Івано-Франківської області.Мета дослідження: аналіз впливу туризму на просторовий розвиток міст Івано-Франківської області з визначенням найважливіших тенденцій і викликів.Результати дослідження: встановлено, що туризм виступає каталізатором процесів урбанізації, розвитку місцевої економіки та модернізації міської інфраструктури. Він змінює планувальну структуру міст, формуючи нові підходи до просторового розвитку. Серед міст області найбільше вираженим є вплив туризму в Івано-Франківську. Він зумовив формування цілісного пішохідного туристичного простору в центрі міста, розвиток бізнес-інфраструктури, а також розширення обсягу супутніх послуг. У малих і середніх містах, як-от Коломия, Косів, Галич, туризм сприяє ревіталізації історичних центрів, збереженню культурної ідентичності та створенню нових економічних можливостей у громадах через розвиток музеїв, туристичних центрів.Туризм породжує особливе явище «туристичної урбанізації» в гірських громадах. Зокрема, в зоні впливу курорту Буковель спостерігаються активне будівництво, зміна землекористування, а також сезонна трудова міграція, що створює додаткові виклики для збалансованого просторового розвитку. Активний розвиток туристичної інфраструктури вимагає врахування екологічних, соціальних та економічних аспектів для збереження природних ландшафтів і підвищення якості життя місцевих мешканців.Практичне значення: результати дослідження доцільно використати в роботі органів місцевого самоврядування для підвищення якості міського середовища, оптимізації транспортної та житлової інфраструктури, збереження історико-культурної спадщини та екологічної безпеки. Перспективи подальших досліджень: проблематика нерівномірного розвитку територій і перевантаження інфраструктури, а також виклики, пов’язані зі збереженням історичних центрів міст, вимагають комплексного та сталого планування, що відкриває напрями для подальших досліджень у сфері розроблення ефективних моделей управління просторовим розвитком.
СПОРТ-ІВЕНТ ТУРИЗМ ЯК НІШЕВИЙ ВИД ТУРИЗМУ
Предмет дослідження – спортивно-подієвий туризм як нішевий вид туризму. Мета роботи – дослідити специфіку та теоретико-методологічні засади спортивно-подієвого (спорт-івент) туризму як нішевого виду туризму та важливу складову частину подієвого туризму. Методи. Як методи дослідження використано аналіз та синтез (для аналізу понятійно-термінологічного апарату дослідження), статистичний аналіз, PEST-аналіз (для змістової характеристики спорт-івент туризму як важливого світового явища), експертні оцінки. Результати та їх застосування. Здійснено аналіз понятійно-термінологічного апарату дослідження в ланцюжку: нішевий туризм – подієвий туризм – спорт-івент туризм. Всесвітня туристська організація визначає спорт-івент туризм як пріоритетний напрям розвитку світового туризму, як наслідок – проведено 4 міжнародних туристських форуми з цього нішевого виду туризму. Ринок спорт-івент туризму має найшвидші темпи економічного росту серед інших видів світового туризму. Так, у 2023 р. спорт-івент туризм оцінювався в майже 710 млрд дол., з прогнозованими річними темпами зростання між 2024 і 2034 рр. на рівні 18,2%. Для змістової характеристики спорт-івент туризму як важливого світового соціального явища застосовано метод PEST-аналізу, який охоплює вивчення впливу макросередовища на розвиток цього явища, це маркетинговий інструмент, призначений для виявлення політичних, економічних, соціальних і технологічних аспектів зовнішнього середовища, які впливають на це явище. Висновки. Спорт-івент туризм як нішевий вид туризму за принципом ланцюгової реакції має позитивний політичний, економічний, соціально-культурний, технологічний вплив на туристську дестинацію. Вигоду від спортивних подій отримують не лише організатори подій та туристські компанії, а й місцеві громади та локальні бізнеси через зростання споживання наданих послуг і товарів, розбудову інфраструктури, залучення інвесторів та спонсорів подій. Усе це сприяє формуванню іміджу країни, регіону, формуючи довгострокову позитивну картинку в уяві майбутніх туристів.
ЦИФРОВІ РІШЕННЯ ДЛЯ РОЗВИТКУ ЗЕЛЕНОГО ТУРИЗМУ ТА ЦИРКУЛЯРНОЇ ЕКОНОМІКИ
Актуальність дослідження: у сучасних умовах щораз більших екологічних викликів і глобальних трансформацій туристична галузь потребує впровадження інноваційних рішень для забезпечення сталого розвитку. Предметом дослідження були цифрові технології як інструмент підтримки та розвитку зеленого туризму в умовах переходу до циркулярної економіки. Мета роботи полягала у визначенні потенціалу цифрових рішень для оптимізації управління туристичними потоками, підвищення екологічної ефективності та формування відповідального споживання в туристичній сфері. Методологічною основою дослідження є міждисциплінарний підхід, що поєднує аналіз наукових джерел, практичних кейсів і застосування контент-аналізу для виявлення ключових викликів і формування рекомендацій. У результаті дослідження визначено функціональні можливості таких цифрових інструментів, як Big Data, блокчейн, мобільні додатки та екологічні моніторингові системи, а також їх вплив на соціально-економічний розвиток територій. Встановлено, що як на міжнародному рівні, так і в Україні реалізуються успішні цифрові ініціативи у сфері зеленого туризму, які свідчать про практичну ефективність інтеграції технологій у туристичну галузь. Отримані результати підтверджують, що цифрові технології виступають важливим драйвером комплексного соціально-економічного та екологічного розвитку територій і локальних громад.Вони створюють умови для збалансованого поєднання економічного зростання, збереження природних ресурсів і культурної спадщини, а також зміцнюють соціальну тканину регіонів через підвищення участі місцевих громад у процесах управління та прийняття рішень. Такий комплексний підхід сприяє ефективній реалізації потенціалу зеленого туризму у відповідності до принципів циркулярної економіки, забезпечуючи сталий розвиток як на локальному, так і на регіональному рівнях. Сферою застосування результатів є розроблення регіональних стратегій сталого туризму, цифрових платформ для туристичних громад і екологічних ініціатив, а також освітніх програм із цифрової грамотності. У висновках підкреслено, що цифровізація сприяє не лише підвищенню ефективності управління в туризмі, а й формуванню екологічної свідомості, збереженню природної та культурної спадщини і зміцненню соціального капіталу місцевих громад.
СТАЛИЙ РОЗВИТОК АКТИВНОГО ТУРИЗМУ В МЕЖАХ СВИДОВЕЦЬКОГО МАСИВУ УКРАЇНСЬКИХ КАРПАТ
Актуальність дослідження. У сучасних умовах глобальних змін у сфері рекреації та туризму, зумовлених пандемією, еколого-соціальними запитами і переорієнтацією туристичних потоків у бік природи активний туризм посідає дедалі важливіше місце в туристичній галузі. Відмова від масового організованого туризму на користь індивідуальних, малогрупових і самодіяльних форм дозвілля вимагає переосмислення підходів до використання природного потенціалу гірських територій у контексті сталого (стійкого) розвитку, зокрема в Українських Карпатах.Свидовецький масив – один з унікальних природних регіонів (масивів) Карпат, який поєднує високогірні ландшафти, збережені екосистеми, етнокультурне середовище та численні можливості для організації різних видів активного туризму. Разом із тим значна частина його потенціалу залишається невикористаною або використовується хаотично, без належного інфраструктурного забезпечення, просторового планування та урахування екологічного навантаження. Предмет дослідження: процеси, форми, умови та чинники організації активного туризму в межах Свидовецького масиву, а також пов’язані з ними інфраструктурні, соціально-економічні та екологічні аспекти. Мета дослідження: комплексний аналіз стану, проблем і перспектив розвитку різновидів активного туризму в межах Свидовецького масиву з метою формування практичних рекомендацій щодо їх оптимальної організації та інфраструктурного забезпечення. Методи дослідження. У процесі дослідження було використано комплекс взаємодоповнювальних методів: аналіз наукової літератури та нормативних джерел – для теоретичного обґрунтування понять активного туризму; географічний описовий метод – для виявлення природно-рекреаційних ресурсів території; порівняльний аналіз і систематизація – у розробленні пропозицій та класифікацій. Результати та практичне значення дослідження: проведено дослідження проблем організації різновидів активного туризму в межах Свидовецького масиву Українських Карпат, що сприятиме розвитку регіональних туристичних стратегій, збереженню довкілля та формуванню конкурентоспроможного туристичного продукту. Висновки: проаналізовано сучасний стан, особливості та проблеми наявних форм активного туризму в межах масиву, визначено ризики, бар’єри та загрози сталому розвитку активного туризму на досліджуваній території, запропоновано нові перспективні напрями активного туризму відповідно до ресурсного потенціалу регіону, розроблено рекомендації щодо розвитку туристичної інфраструктури та забезпечення безпеки туристів у Свидовецькому масиві Українських Карпат.
АРТ-ТУРИЗМ ЯК ЕЛЕМЕНТ КУЛЬТУРНОЇ ДИПЛОМАТІЇ ТА МІЖКУЛЬТУРНОЇ КОМУНІКАЦІЇ
Актуальність дослідження: зростання значення арт-туризму як дієвого інструменту культурної дипломатії та міжкультурної комунікації набуває особливої актуальності в глобалізованому світі, зокрема в контексті післякризового відновлення. Арт-туризм як форма «м’якої сили» допомагає країнам посилювати міжнародний імідж та взаєморозуміння, використовуючи емоційний потенціал мистецтва. Предмет дослідження: арт-туризм як структурована багатовимірна форма культурного туризму, що використовується для міжкультурного діалогу, культурної дипломатії, формування символічного капіталу та дипломатичної присутності країни на міжнародній арені. Мета дослідження: проаналізувати арт-туризм як інструмент культурної дипломатії та міжкультурної комунікації, визначити ключові соціокультурні й економічні чинники, які підвищують привабливість дестинацій завдяки інтеграції мистецтва, культурної спадщини й туризму. Методологія дослідження: використано міждисциплінарний підхід з аналізом джерел із міжнародних наукових баз даних (Scopus, Web of Science), професійних видань (The Art Newspaper) та цифрових музейних платформ (Google Arts & Culture, Europeana). Проведено порівняльний аналіз міжнародних кейсів (Лувр Абу-Дабі, виставка Вермеєра в Амстердамі та ін.), контент-аналіз матеріалів арт-проєктів та їх впливу на формування культурного діалогу. Результати дослідження: розроблено модель взаємодії ключових учасників арт-туризму: митців, культурних інституцій, туристичних організацій та державних установ. Визначено основні чинники, що сприяють ефективності арт-туристичних ініціатив (економічні, соціальні, культурні, інституційні), а також продемонстровано можливості арт-туризму в трансформації регіонів після криз та війн. Сформовано рекомендації з адаптації моделі арт-туризму для післявоєнного відновлення України. Сфера застосування: результати можуть бути застосовані органами державної влади, культурними інституціями, музеями, туристичними операторами в реалізації міжнародних мистецьких і туристичних проєктів, створенні національних і регіональних стратегій культурного співробітництва та відновлення культурної спадщини. Висновки: арт-туризм як інтерактивний і емоційно насичений вид культурного туризму виступає ефективним інструментом міжкультурної комунікації та культурної дипломатії. Запропонована модель взаємодії між учасниками дозволяє створювати успішні транскордонні культурні ініціативи, формувати позитивний міжнародний імідж країн та регіонів, а також сприяти взаєморозумінню та міжкультурному діалогу.
ТЕНДЕНЦІЇ ІHНОВАЦІЙНИХ ПРОЦЕСІВ РЕАЛІЗАЦІЇ ЯКІСНОЇ ВУЛИЧНОЇ ЇЖІ У СФЕРІ HORECA
У статті розглядаються сучасні тенденції та інноваційні процеси в сегменті вуличної їжі у сфері HoReCa (Hotel, Restaurant, Café). Особлива увага приділяється новітнім технологіям приготування, автоматизації сервісу, екологічним підходам до пакування та використанню локальних продуктів.Аналізуються світові практики та їх адаптація до українського ринку. Окреслено перспективи розвитку фудтраків, гастрономічних маркетів і pop-up форматів як частини сучасної ресторанної індустрії.Функціонування формату вуличної їжі в сучасних умовах, в Україні та світі є затребуваною, а також розробляється концепція власного закладу з акцентом на екотренди. Особливу увагу приділено підтримці українських виробників, інтеграції IT-технологій для розвитку сфери гостинності та обслуговування, а також розширенню туристичного сектора зі збереженням конкурентоспроможності на локальному ринку. Розглядаються ключові фактори, що впливають на ринок ресторанного бізнесу, визначається стратегічний підхід до його розвитку. У бізнес-проєкті представлено ефективне використання продуктів із мінімізацією відходів. Запропоновано впровадження інноваційних технологій та цифрових рішень у ресторанну галузь для оптимізації обліку, звітності та покращення клієнтського сервісу.Також здійснено розрахунок початкових і щомісячних витрат для запуску власної справи, з урахуванням залучення місцевих виробників з метою підтримки регіональної економіки. Вулична їжа є важливою складовою частиною сучасної гастрономічної культури та ресторанного господарства, особливо в умовах швидкого темпу життя, урбанізації та зростання попиту на швидкий і зручний спосіб харчування. Водночас споживчі вподобання змінюються, зокрема зростає інтерес до здорового харчування, екологічності та інноваційних технологій у приготуванні їжі. Ресторанна галузь є дуже конкурентною, і ресторанам потрібно знайти способи відрізнятися від інших. Введення інноваційних технологій, як-от штучний інтелект, автоматизація процесів, замовлення їжі та напоїв онлайн або використання віртуальної реальності, може надати закладам ресторанного господарства перевагу над конкурентами. Це ставить перед індустрією вуличної їжі нові виклики та можливості для вдосконалення її форматів.
МЕТОДОЛОГІЧНІ ПРИНЦИПИ ПОБУДОВИ ІНТЕГРАТИВНОЇ ЛОГІКО-СТРУКТУРНОЇ МОДЕЛІ ТИПІЗАЦІЇ ПАСТОК ВУГЛЕВОДНІВ
У статті висвітлюється актуальна проблема вдосконалення методологічних підходів до побудови концепцій пасток вуглеводнів, що є критично важливим у сучасних умовах зростання вимог до ефективності геолого-розвідувальних робіт. Актуальність дослідження зумовлена потребою у створенні уніфікованої наукової бази для типізації пасток, здатної відображати складні просторово-часові зміни геологічного середовища, а також інтегрувати досягнення української та світової науки. Сучасні підходи до класифікації пасток – структурно-тектонічний та літолого-стратиграфічний – виявилися обмеженими в контексті динаміки геологічних систем і не забезпечують повного врахування еволюційних процесів.Метою роботи є системний аналіз сучасних методологічних принципів побудови концепцій пасток вуглеводнів та розроблення універсального підходу, який би об’єднував ключові параметри їх формування, генезису, структурної стабільності й герметичності. Для досягнення поставленої мети використано комплекс міждисциплінарних методів: порівняльний аналіз наукових джерел, геодинамічне та стратиграфічне моделювання, логіко-структурне узагальнення та елементи басейнового аналізу.Результати дослідження дозволили виділити основні методологічні підходи до типізації пасток, установити межі їх застосування, а також запропонувати нову інтегральну концепцію, що базується на принципах ретроспективного аналізу та просторово-часової еволюції геологічного середовища. Розроблено логіко-структурну, інтегративну модель, яка поєднує дані про геодинамічний режим, стратиграфічне положення, літологічні характеристики, ступінь тектонічного перероблення й герметизації. Наукова новизна роботи полягає в теоретичному обґрунтуванні принципу динамічного підходу до класифікації пасток вуглеводнів, який дозволяє врахувати не лише морфологічні ознаки, а й їх змінність у часі. Практична значущість результатів полягає в можливості підвищення ефективності пошукових робіт, оптимізації прогнозування перспектив нафтогазоносності та зниженні геологічних ризиків у складних регіонах.
АНАЛІЗ СУЧАСНИХ МІГРАЦІЙНИХ ПРОЦЕСІВ У КРАЇНАХ ЄС
Актуальність дослідження: вивчення міграційних процесів у країнах ЄС є актуальним, оскільки ці процеси суттєво впливають на економічний розвиток, соціальну інтеграцію та культурну різноманітність регіону.Щораз більша мобільність населення вимагає від держав адаптації політики, що стосується трудової міграції, біженців та інтеграції іммігрантів. Аналіз міграційних тенденцій також дозволяє краще зрозуміти виклики, з якими стикаються країни ЄС, і розробити ефективні стратегії для їх подолання. Предметом дослідження є міграційні процеси в країнах ЄС у сучасний період. Мета дослідження: вивчити сучасні міграційні процеси в країнах ЄС, виявити основні тренди сучасних міграційних процесів в регіоні, здійснити групування країн ЄС за подібністю міграційних процесів у них. Методологія дослідження: комплексний науковий підхід, що поєднує кількісні та якісні методи аналізу, застосовано методи статистичного аналізу. Результати дослідження: проаналізовано обсяги та структуру міграцій у країнах Європейського союзу в сучасний період, вказано гендерні та вікові особливості сучасних іммігрантів та емігрантів та можливий вплив цих особливостей на ринок праці регіону. Проаналізовано новітні тенденції та тренди сучасних міграційних процесів у країнах регіону. Здійснено класифікацію країн ЄС за обсягами імміграції, зокрема виділено 4 групи країн, а саме: країни з найбільшою кількістю іммігрантів; країни з високими показниками імміграції; країни із середніми показниками імміграції та країни з найменшими показниками імміграції. Схарактеризовано обсяги та географію вимушених міграцій українців, що пов’язані з військовими діями від 2022 року.Практичне значення: результати дослідження відображають сучасні особливості міграційних процесів у регіоні ЄС, вони можуть бути використані для подальших досліджень та прогнозування певних соціально-економічних параметрів, як-от: зміни в демографічній ситуації ЄС загалом та окремих його країн, розрахунків демографічного навантаження на працездатне населення в наступні роки, вивчення окремих міграційних трендів (освітні міграції, діджиталізація, глобалізація ринку праці тощо). Висновки: досліджено сучасні міграційні процеси в країнах ЄС, встановлено зміни в показниках імміграції, еміграції та сальдо міграцій у країнах регіону. Здійснено групування країн за подібністю показників імміграції.Схарактеризовано обсяги та географію українських мігрантів у зв’язку з військовими діями, відображено вплив цього виду міграцій на загальні міграційні показники в ЄС.
ЛАНДШАФТНО-ГЕОХІМІЧНА ДЕСТРУКЦІЯ ТЕРИТОРІЙ ІНТЕНСИВНОГО БУДІВНИЦТВА
Актуальність дослідження: зумовлена інтенсивним техногенним впливом будівельної діяльності на ландшафтно-геохімічні процеси, що спричиняє порушення функціональної цілісності природних компонентів ландшафту. Осмислення характеру та масштабів ландшафтно-геохімічних трансформацій у зонах інтенсивного будівництва є необхідним для розроблення науково обґрунтованих методик екологічного моніторингу та заходів із відновлення порушених природних екосистем. Предметом дослідження є ландшафтно-геохімічні зміни інертних і живих компонентів територій інтенсивного будівництва, зокрема трансформації хімічного складу ґрунтів, кислотно-лужного балансу та просторової структури екосистем.Особлива увага приділяється аналізу взаємодії між геологічними, ґрунтовими та біотичними елементами ландшафту в умовах техногенного навантаження. Мета дослідження: визначення характеру й масштабів ландшафтно-геохімічних трансформацій у зонах інтенсивного будівництва м. Києва, а також оцінення порушень взаємодії між інертними та живими компонентами ландшафту. Об’єктом дослідження є ділянки інтенсивного будівництва міста Києва, які піддаються трансформаціям унаслідок впливу будівельної діяльності. Методологія дослідження: біоіндикація, хімічний аналіз ґрунтів і просторове моделювання в ГІС із застосуванням статистичних методів просторової автокореляції (Moran’s I), кластерного аналізу та багатовимірного регресійного моделювання. Результати дослідження: концентрації свинцю (Pb), міді (Cu) та цинку (Zn) у ґрунтах будівельних майданчиків перевищують безпечні нормативи, індекс забруднення (Zc) у зоні радіусом до 300 метрів від джерела становить понад 12, що свідчить про високий рівень техногенного впливу. Просторовий аналіз із застосуванням методів автокореляції та кластерного аналізу виявив закономірності розподілу зон антропогенного тиску. Практичне значення: отримані результати необхідні для врахування ландшафтно-геохімічних трансформацій під час планування просторового розвитку, імплементації екологічного зонування, рекультивації та створення буферних зон з метою забезпечення функціональної цілісності екосистем в умовах інтенсивного будівництва. Це підтверджує суттєві трансформації природних компонентів у зонах інтенсивного будівництва, що проявляються в підвищеному рівні техногенного забруднення та деградації рослинного покриву. Висновки: ландшафтно-геохімічні дослідження зафіксували перевищення гранично допустимих концентрацій важких металів у ґрунтах зон інтенсивного будівництва. Просторовий аналіз виявив статистично значущі кластери техногенного впливу в межах 300 метрів від будівельних майданчиків. За досліджуваний період індекс NDVI (Normalized Difference Vegetation Index) знизився на 31%, що свідчить про деградацію живих компонентів ландшафту. Результати автокореляції і кластерного аналізу підтвердили просторову неоднорідність розподілу забруднень і зон екологічного ризику. Перспектива подальших досліджень: актуальним є проведення комплексного ландшафтно-геохімічного моніторингу на рівні всієї Київської агломерації з метою виявлення просторових закономірностей порушення структурно-функціональної цілісності ландшафту під впливом будівництва, з використанням NDVI, індексу забруднення ґрунтів (Zc), показників просторової автокореляції та методів багатовимірного аналізу.
ІНТЕЛЕКТУАЛЬНИЙ ПОТЕНЦІАЛ ТЕРИТОРІАЛЬНИХ ГРОМАД ВИЖНИЦЬКОГО РАЙОНУ ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ ЯК ОСНОВА ЇХ ІННОВАЦІЙНОГО РОЗВИТКУ
Актуальність дослідження полягає в тому, що нині Україна переживає важкий етап свого становлення через багаторічну економічну кризу, пандемію Covid-19, а також війну з рф, яка спричинила багато руйнувань міських та сільських поселень, замінувань територій, розпочатий процес децентралізації та багато інших проблем як економічного, так і соціального характеру. Інтелектуальний потенціал (капітал) повинен стати запорукою успішного післявоєнного становлення. Саме в цей час в Україні буде потрібно залучення до різних сфер висококваліфікованих працівників різних професій на всіх адміністративно- територіальних рівнях – територіальних громадах, районах, регіонах, областях та національному (загальнодержавному) рівні. Предметом дослідження є аналіз територіально-просторових особливостей формування інтелектуального потенціалу територіальних громад Вижницького району, який вирізняється своєю природною, економічною, соціокультурною, транспортно-логістичною унікальністю.Для дослідження вибрано учнівську молодь, яка в недалекому майбутньому буде основною рушійною силою змін у післявоєнному відновленні громад і територій усіх регіонів України. Метою роботи передбачено детальний аналіз територіально-просторових відмін у формуванні інтелектуального потенціалу громад вибраного району за результатами ЗНО 2021 року, НМТ 2024 року (за трьома навчальними дисциплінами: українська мова, математика та історія України), ІІІ етапу Всеукраїнських учнівських олімпіад та ІІ етапу конкурсу-захисту науково-дослідницьких робіт учнів-членів МАН України у 2024–2025 навчальному році (усі дисципліни). В основі методології дослідження лежить комплексно-географічний підхід із використанням статистичного методу, а також ранжування за рейтинговими показниками рівня розвитку інтелектуального потенціалу учнівської молоді в територіальних громадах Вижницького району. Також використовувалися порівняльно-географічний аналіз і синтез, математичне оброблення статистичних даних та інші. Результати роботи мають теоретичне та практичне значення, яке простежується у виявленні різних чинників на процес формування інтелектуального потенціалу (капіталу) в окремих громадах Вижницького району. Сфера застосування результатів: одержані дані можуть бути використаними в розробленні Стратегій та Програм соціально-економічного розвитку Вижницького району та окремих його громад, управліннями освіти з метою покращення рівня освіти та збільшення зацікавленості учнів до олімпіад та конкурсів, управліннями регіонального розвитку (чи іншими, які за це відповідають у громадах) з метою оптимального планування розвитку освітньої мережі та покращення транспортної доступності до ЗЗСО. Висновки: інтелектуальний потенціал громад Вижницького району сформувався під впливом різних чинників, які впливають на освітній процес в ЗЗСО. Простежено, що не завжди в гірських районах визначальними є природні умови, як-от Путильська громада за результатами тестування та олімпіад є лідером в районі. Громади району мають різні рівні інтелектуального розвитку серед учнівської молоді.Перспективи подальших досліджень полягають у більш детальному вивченні інтелектуальних здібностей різних вікових груп населення територіальних громад району, пошуку шляхів підвищення рівня освіти як шкільної, так і освіти дорослих.
ПЕРЦЕПЦІЙНА ГЕОГРАФІЯ ЯК НАПРЯМ СОЦІАЛЬНОЇ ГЕОГРАФІЇ
Актуальність дослідження: зумовлена сучасними трансформаціями в просторі соціальної географії України, зокрема процесами адміністративно-територіального оновлення, що супроводжуються змінами в ідентифікації та сприйнятті простору населенням. Перцепційна географія як науковий напрям досліджує суспільне сприйняття географічного простору, ментальні образи територій і «внутрішні» межі, що існують у колективній свідомості. Подібні дослідження є особливо важливими для поліетнічних регіонів (як-от Чернівецька область), де мозаїчність культурного середовища вимагає обережного й науково обґрунтованого підходу до просторової організації. Саме перцепційна географія дозволяє виявити конфігурацію суб’єктивного сприйняття територій, що має безпосереднє значення для регіональної політики, просторового планування та збереження етнокультурної рівноваги. Предметом дослідження є становлення та розвиток перцепційної географії в Україні, а також суспільне сприйняття населенням поліетнічного регіону адміністративно- територіальних змін. Мета дослідження: проаналізувати теоретичні та прикладні аспекти розвитку перцепційної географії в Україні та визначити її роль у вивченні просторової свідомості населення й актуальність ментального зонування поліетнічних територій. Методологія дослідження: системно- структурний підхід; методи історико-географічного аналізу, порівняння та наукового узагальнення; аналіз літератури з перцепційної та когнітивної географії (cognitive geography), а також нормативно-правових документів. Особлива увага приділена поєднанню якісних методів (інтерпретація ментальних карт, аналіз наративів) з геоінформаційними технологіями. Результати дослідження: обґрунтовано значення перцепційної географії як самостійного напряму в структурі соціально-географічного знання. Визначено основні етапи становлення цього напряму в українській географії, його зв’язок із зарубіжною школою behavioral geography. Показано, що сприйняття територій мешканцями поліетнічних регіонів часто не відповідає адміністративно-офіційним поділам, а отже, перцепційні межі можуть вступати в конфлікт із політично встановленими кордонами. Наведено приклади, коли врахування перцепційних уявлень допомагає уникати просторової фрагментації та підтримувати соціальну сталість. Практичне значення: отримані результати можуть бути використані для формування регіональної політики, в розвитку міжетнічного діалогу, плануванні територіальних громад та в освітньому процесі з суспільної географії. Перцепційні карти та методики їх створення є важливим інструментом для розуміння локальної ідентичності й просторових уявлень. Висновки. Перцепційна географія виконує важливу функцію гуманітарного осмислення простору, поєднуючи географічний аналіз із психологією сприйняття. У поліетнічних регіонах її роль є особливо значущою, оскільки вона дозволяє виявляти й пояснювати приховані культурно-просторові кордони, які впливають на ефективність реформ, планування та суспільну інтеграцію. Перспектива подальших досліджень. Подальші дослідження передбачають застосування методів ментального картографування, глибинних інтерв’ю та аналізу перцепційних кластерів у межах Чернівецької області, а також порівняльні студії з іншими прикордонними регіонами України.
ТЕНДЕНЦІЇ КЛІМАТИЧНИХ ЗМІН І ТОРФ’ЯНІ ПОЖЕЖІ В ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ: ВІЗУАЛЬНЕ ЗІСТАВЛЕННЯ ЗА ДОПОМОГОЮ GOOGLE EARTH ENGINE
Актуальність дослідження. Глобальне потепління становить серйозну загрозу для екосистем, особливо торфовищ, які деградують і пересихають під впливом зростання температур, посух і зниження рівня ґрунтових вод. Це підвищує їх схильність до займання, спричиняючи частіші та інтенсивніші пожежі, що вивільняють вуглець і посилюють парниковий ефект. Від 1960 року глобальний торфовищний біом перетворився з поглинача на джерело парникових газів. В Україні очікується зростання ризиків ландшафтних пожеж із регіональними відмінностями. Полтавська область, де торфовища межують із сільськогосподарськими угіддями та поселеннями, є пріоритетною для дослідження. Предметом дослідження є зв’язок між кліматичними змінами та торф’яними пожежами. Мета – проаналізувати ці зв’язки в Полтавській області на основі супутникових даних у Google Earth Engine (GEE). Методологія включає просторово-часовий аналіз LST, опадів та вологості ґрунтів за даними MOD11A1, CHIRPS і GLDAS (2001–2023), зіставлений із статистикою пожеж на торфовищах (2004–2023). Використання GEE дозволило подолати обмеження традиційних метеостанцій. Результати показали стійке зростання LST і зниження вологості ґрунту (особливо 0–10 см), що переважно зворотно корелює з частотою пожеж. Винятком став 2010 рік, коли річна вологість була високою, але сезонна спека призвела до численних пожеж. Наголошено на вагомій ролі антропогенних факторів. Практичне значення полягає у створенні основи для прогнозування пожежних ризиків, посилення моніторингу та розроблення стратегій адаптації. Висновки: клімат Полтавщини змінюється в бік спекотніших і сухіших умов, що разом із людським впливом істотно підвищує ризики торф’яних пожеж. Рекомендовано комплексний підхід до зниження вразливості екосистем і розроблення детальніших моделей прогнозування. Перспективи подальших досліджень – розроблення прогностичних моделей, що враховують сезонну мінливість, антропогенне навантаження та динаміку вологості ґрунту.
СТРУКТУРА ПРИРОДНОГО РОКУ У ВОЛИНСЬКІЙ ОБЛАСТІ ТА ЇЇ МІНЛИВІСТЬ У ЧАСІ Й ПРОСТОРІ
Актуальність дослідження: регіональні, а особливо локальні, зміни клімату потребують подальших досліджень, тому вивчення фенокліматичної періодизації регіону в умовах інтенсивної трансформації глобальної кліматичної системи є важливим і своєчасним. Предметом дослідження є хронологічні межі, тривалість метеорологічних пір року у Волинській області та тенденції їх динаміки в часі й просторі. Мета дослідження: провести хорологічний й хронологічний аналіз тенденцій змін тривалості й часових меж метеорологічних пір року на метеостанціях Волинської області з початку XXI століття до 2023 р. Методологія дослідження: дослідження базується на аналізі даних Волинського обласного центру з гідрометеорології (далі – ВОЦГМ) по шістьох метеостанціях Волинської області (Світязь, Любешів, Ковель, Маневичі, Володимир, Луцьк) за 2001–2023 рр. з використанням методів математичної статистики, графічного, картографічного моделювання. Результати дослідження: у структурі природного року метеорологічна зима на Волині становить 18% (у середньому за досліджуваний період це становить 67 днів), літо − 31% (114 днів), осінь і весна – приблизно по 25% (по 92 дні). Для зими характерна тенденція до зменшення її тривалості, а для літа й весни − до зростання. Осінь є найбільш стабільним за тривалістю сезоном; на чотирьох метеостанціях області простежується дуже слабо виражена тенденція до скорочення її тривалості. У напрямку із заходу на схід досліджуваного регіону простежується зменшення тривалості весни та збільшення тривалості зими. Тривалість осені зменшується з північного заходу на південний схід області. Літо найбільшу тривалість має на МС Світязь і МС Луцьк, зменшуючись до центральної частини краю. Такі просторові особливості зміни тривалості метеорологічних сезонів пояснюються зростанням континентальності клімату в східному напрямку та особливостями підстильної поверхні регіону (гіпсометричні відмітки поверхні, площі акваторій і територій із штучним покриттям).Практичне значення: отримані результати дають змогу прогнозувати зміни в природному середовищі та пов’язані з цим економічні й соціальні наслідки, оптимізувати функціонування житлово-комунального господарства, туристичної діяльності, сільського, лісового й водного господарства. Висновки: тривалість літа у Волинській області збільшується завдяки вересню, весни − унаслідок панування плюсових температур повітря в січні та лютому. Метеорологічна зима скорочується внаслідок потепління в холодний період року.Осінь − найбільш стабільний за тривалістю сезон, змінюються лише її хронологічні межі. Перспектива подальших досліджень полягає у вивченні температури й вологості повітря, режиму опадів та частоти небезпечних метеорологічних явищ у межах метеорологічних пір року.
ОСОБЛИВОСТІ ГЕОГРАФІЧНОЇ ТОПОНІМІКИ ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Актуальність дослідження: топонімічний простір України, зокрема Волинської області, зазнає трансформацій унаслідок суспільно-політичних змін, децентралізації, урбанізації та процесів декомунізації, що супроводжується активним перейменуванням географічних об’єктів. У таких умовах зростає потреба в системному аналізі регіональної топоніміки як елементів історико- культурної спадщини, що дозволяє зберігати ідентичність території, переосмислювати її історичне минуле та формувати просторову самосвідомість населення. Предметом дослідження є топоніми Волинської області як відображення природно-географічних умов, історико-культурної спадщини та соціально-економічних трансформацій регіону. Мета дослідження: виявлення особливостей формування, структури та семантики географічних назв Волинської області як відображення природно-географічних умов, історичного розвитку та етнокультурних процесів регіону. Методологія дослідження: комплексний підхід, що поєднує методи топонімічного аналізу, лінгвістичної етимології, історико-картографічного вивчення та геопросторового моделювання. Результати дослідження: проаналізовано та систематизовано топоніми Волинської області, визначено їх семантичну природу, походження та функціональне навантаження. Встановлено спільні риси у формуванні географічних назв, що пов’язані з природними умовами, історико-культурними процесами та етнолінгвістичними впливами. Практичне значення: полягає у виокремленні характерних рис топонімів Волинської області, що дозволяє фахівцям у галузі географії, краєзнавства, культурології та туризму коректно інтерпретувати назви, враховувати їх у процесах просторового планування, збереження історико- культурної спадщини і розвитку локальних брендів. Висновки: виокремлено характерні риси географічної топоніміки Волинської області. Встановлено, що топоніми здебільшого відображають природні умови та географічні особливості території, тоді як ойконіми мають антропогенне походження й репрезентують соціально-історичний розвиток поселень. Перспектива подальших досліджень полягає у вивченні можливостей збереження та актуалізації топонімічної спадщини Волинської області, розробленні механізмів ребрендингу географічних назв у контексті туристичної привабливості регіону, а також у створенні інтегрованих інформаційно-картографічних ресурсів на основі топонімічних даних у співпраці між науковими установами, органами місцевої влади і туристичним бізнесом.
МЕТОДОЛОГІЧНІ ЗАСАДИ ТА МЕТОДИ ГЕОГРАФІЧНОГО АНАЛІЗУ ПРОБЛЕМ СУЧАСНОГО ЗЕМЛЕКОРИСТУВАННЯ
Актуальність дослідження: сучасний стан землекористування є причиною вагомих екологічних проблем. Суцільна господарська освоєність призвела до формування антропогенних ландшафтів, серед яких переважають аґроландшафти. Тому дуже важливими є дослідження землекористування з географічних позицій, зокрема формулювання їх методологічної основи, розроблення поняттєво-термінологічного апарату, обґрунтування комплексу методів. Предмет дослідження: землекористування як географічне явище. Мета дослідження: формулювання методологічних засад і обґрунтування методів географічних досліджень проблем землекористування на сучасному етапі взаємодії природи та суспільства. Методологія дослідження: діалектика, системний підхід, концепція сталого розвитку, концепції ноосфери та ноосферних екосистем. Результати дослідження: встановлено, що розвиток землекористування відбувається за законами діалектики, що підтверджується прикладами; землі являють собою складну систему, що має просторову структуру та часову динаміку; реалізація концепції ноосфери є більш певною передумовою раціонального землекористування, ніж концепція сталого розвитку; поняттєво-термінологічний апарат досліджень землекористування складається із двох основних поняттєво-термінологічних систем. Практичне значення: з ландшафтознавчих позицій удосконалено теоретичні й методологічні засади раціонального землекористування. Висновки: проблема раціонального землекористування є міждисциплінарною, її розв’язання потребує залучення апарату низки наук, і передовсім – географії. Перспектива подальших досліджень полягає в застосуванні окреслених методологічних засад досліджень землекористування до вивчення особливостей структури й динаміки землекористування в умовах конкретних реґіонів, зокрема природних зон і адміністративно-територіальних утворень.